ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 922/5893/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" м. Харків
до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації м. Харків
про стягнення коштів в сумі 34000,03грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Зубрич Д.О. - дов. від 30.12.14.

від відповідача: Шишкін О.Л. - дов. від 06.01.15.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості за договором на послуги з постачання та транспортування природного газу для установ та організацій, що фінансуються з бюджету в сумі 34000,03грн.

В обгрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором щодо оплати наданих послуг з постачання природного газу.

Відповідач, Департамент цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації, позов визнав частково, в сумі 5160,06грн. (індекс інфляції та 3% річних), заперечивши при цьому проти задоволення позову в частині стягнення основного боргу в сумі 28839,97грн., оскільки зазначена сума була ним оплачена, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" (постачальник) та Департаментом цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (споживач) 19.03.2014 року укладено договір 2014/ТП-Б-2026 на послуги з постачання та транспортування природного газу для установ та організацій, що фінансуються з бюджету (далі - договір).

За умовами даного договору постачальник протягом 2014 року здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу в рамках, строках, порядку та на умовах, передбачених договором (п.1.1. договору).

Розділом 4 договору сторони визначили вартість послуг та порядок розрахунків (з урахуванням укладених сторонами додаткових угод до вказаного договору).

Так у п.4.6. договору передбачено, що оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу згідно з додатком 2.

Авансові платежі сплачуються споживачем постачальнику на розрахунковий рахунок зі спеціальним режимом використання у розмірі 100 відсотків від вартості запланованого або погодженого постачальником обсягу газу на розрахунковий період за 5 календарних днів до початку місяця поставки газу (п. 4.6.1 договору).

У відповідності до п. 4.6.3. у випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше п'ятого числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п.6.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством України.

На виконання умов вказаного договору позивачем були надані відповідачу послуги з постачання газу в кількості 15,784 тис. м. куб. на загальну сум 53739,97грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому-передачі природного газу від 31.03.2014 року, які підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Позивач вказує на те, що відповідачем послуги з постачання природного газу були оплачені частково, в сумі 24900,00грн. з огляду на що за ним утворилась заборгованість в сумі 28839,97грн. Крім того, у відповідності до приписів чинного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних нарахувань за період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року в розмірі 4546,44грн. та 3% річних в розмірі 613,62грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що обов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до приписів статті 530 цього ж Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається із наданих до матеріалів справи копій платіжних доручень: №240 від 18.12.14. на суму 2480,70грн., №259 від 29.12.14. на суму 21936,54грн., №260 від 29.12.14. на суму 4422,73грн. відповідачем здійснена оплата послуг, наданих позивачем з постачання природного газу. Тобто, у грудні 2014 року відповідачем був сплачений основний борг в сумі 28839,97грн., що не заперечується позивачем та підтверджується наданою ним копією виписки руху коштів по рахунку за 23.12.14. і 30.12.14.

Таким чином, враховуючи, що провадження у даній справі порушено 22.12.2014 року, у той час, як оплата за договором здійснена відповідачем 23.12.2014 року та 30.12.2014 року, тобто після порушення провадження у справі, суд дійшов висновку про припинення провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 28839,97грн., як це встановлено п.1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних витрат та 3% річних, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується прострочення відповідачем грошового зобов'язання за договором, проти чого не заперечує і сам відповідач, визнавши позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних в загальній сумі 5160,06грн. (розрахунок судом перевірений).

Беручи до уваги зазначене, вимоги позивача щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних є належно обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту цивільного захисту Харківської обласної державної адміністрації (61038, м. Харків, Салтівське шосе, 73, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Жовтневої революції, 57/59, ) 3% річних в сумі 613,62грн., інфляційні витрати в сумі 4546,44грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1827,00грн.

Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 28839,97грн. припинити.

Рішення може бути оскаржене у встановленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Суддя М.В. Калантай