КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа№ 911/4190/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

за участю представників:

від позивача: Єгоров В.С. - представник

від відповідача: Казанська Л.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Національного університету державної податкової служби України на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2014 року у справі № 911/4190/14 (суддя: Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Національного університету державної податкової служби України

про стягнення 41 946,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.11.2014 року у справі № 911/4190/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково.

На підставі рішення з Національного університету державної податкової служби України підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» 33 155,95 грн. пені, 201,59 грн. інфляційних втрат, 6913,43 грн. 3% річних.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Національний університет державної податкової служби України звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2014 року у справі № 911/4190/14 та прийняти нове рішення по справі, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 28.01.2015.

Представник позивача письмового відзиву на апеляційну скаргу не надав, однак у судовому засіданні проти її доводів заперечував, вважаючи її безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає залишенню без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

28.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Національним університетом державної податкової служби України (покупець) було укладено Договір № 13/2091-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Згідно з п. 1.2. Договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Умовами п. 2.1. Договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 по 31.12.2013 газ обсягом до 898,85 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): І кв. - 397,9 (січень - 150,75, лютий - 136,65, березень - 110,5); ІІ кв. - 117,725 (квітень - 50,9, травень - 36,405, червень - 30,42); ІІІ кв. - 93,95 (липень - 27,515, серпень - 27,515, вересень - 38,92); ІV кв. - 289,275 (жовтень - 61,6, листопад - 102,425, грудень - 125,25).

Обсяги газу, що планується передати за договором, можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ± 5% (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (підпункти 2.1.1., 2.1.2. пункту 2.1. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

У відповідності до п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Положеннями п. 5.1. Договору передбачено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

У відповідності до п. 5.2. Договору всього до оплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 1309,20 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. Договору).

Відповідно до п. 5.5. договору загальна вартість договору на дату його укладення разом з ПДВ становить 1176774,42 грн.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Оплата за газ здійснюється коштами, отриманими покупцем з власних надходжень.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору в січні-грудні 2013 р. позивач передав, а відповідач прийняв 787,748 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 1031319,68 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення умов Договору несвоєчасно розрахувався за поставлений в січні-грудні 2013 р. природний газ, у зв'язку з чим позивачем на підставі п. 7.2. Договору нараховано відповідачу 33579,28 грн. пені.

У відповідності до п. 7.2. Договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Дослідивши розрахунок пені наданий позивачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий розрахунок пені є невірним, оскільки позивачем неправомірно нараховано пеню на прострочену заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо по день фактичної сплати суми заборгованості включно.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період прострочення.

Згідно з арифметично правильним розрахунком, здійсненим у відповідності до чинного законодавства, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 33155,95 грн. пені.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 1378,39 грн. інфляційних втрат, що нараховані за період вересень-листопад 2013 р. на прострочену заборгованість за серпень 2013 р. у сумі 20054,33 грн., за період жовтень-листопад 2013 р. на прострочену заборгованість за вересень 2013 р. у сумі 40548,54 грн., за період листопад-грудень 2013 р. на прострочену заборгованість за жовтень 2013 р. у сумі 73353,16 грн. з урахуванням часткової проплати та за грудень 2013 р. на прострочену заборгованість за листопад 2013 р. у сумі 108227,64 грн.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем неправомірно нараховано інфляційні втрати за періоди, що становлять менше місяця, та за місяці, в яких мали бути здійснені відповідні платежі, а саме за вересень 2013 р. на прострочену заборгованість за серпень 2013 р. у сумі 20054,33 грн., за жовтень 2013 р. на прострочену заборгованість за вересень 2013 р. у сумі 40548,54 грн., за період листопад-грудень 2013 р. на прострочену заборгованість за жовтень 2013 р. у сумі 73353,16 грн. з урахуванням часткової проплати та за грудень 2013 р. на прострочену заборгованість за листопад 2013 р. у сумі 108227,64 грн.

Відповідно до правильного розрахунку, здійсненого судом за жовтень-листопад 2013 р. на прострочену заборгованість відповідача за серпень 2013 р. у сумі 20054,33 грн. та за листопад 2013 р. на прострочену заборгованість відповідача за вересень 2013 р. у сумі 40548,54 грн., інфляційні втрати становлять 201,59 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, відповідно до вірного розрахунку, здійсненого судом на прострочену заборгованість відповідача за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо за загальний період з 14.02.2013 по 02.01.2014, сума 3% річних становить 6913,43 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про затримки позивача в оформленні актів приймання-передачі газу як на підставу, що обумовлює відсутність прострочки виконанням зобов'язання відповідачем, оскільки умовами Договору не передбачено звільнення від відповідальності за порушення взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати природного газу, отриманого на підставі Договору № 13/2091-ТЕ-17 від 28.01.2013 при відсутності підписаних продавцем актів приймання-передачі газу. Наявність актів є обов'язковою лише для проведення остаточного розрахунку, який включає можливі розбіжності та коригування.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 11.07.2013 р. у справі № 5021/1407/12.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного університету державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2014 року по справі № 911/4190/14 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/4190/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко