КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа№ 927/1670/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: Юрченко Ю.І.;

відповідача: Молочко Т.І.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-

будівельне підприємство "Чернігівліфт"

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 26.11.2014р.

у справі №927/1670/14 (суддя Цимбал-Нарожна М.П.)

за позовом Приватного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-

будівельне підприємство "Чернігівліфт"

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку

"Бостон"

про стягнення 6 600,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Спеціальне ремонтно-будівельне підприємство "Чернігівліфт" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Бостон" (далі - відповідач) заборгованості за договором №15/12 від 01.01.2012р. у сумі 6 600,57 грн. (з них: 6 400,00 грн. - основний борг, 200,57 грн. - пеня), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що борг виник внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи про безпідставність та непідтвердженість позовних вимог належними доказами. При цьому відповідач наголошував на тому, що він не отримував від позивача послуг з 27.06.2014р., а відповідні послуги по технічному обслуговуванню ліфтів відповідача надаються іншою особою на підставі укладеного з відповідачем договору.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі №927/1670/14 від 26.11.2014р. в позові було відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/1670/14 від 26.11.2014р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач зазначав наступне:

- поза увагою суду залишилися положення п.п.5.1, 5.3 укладеного між сторонами договору, згідно з якими відповідач зобов'язаний оплатити рахунок позивача за виконані роботи протягом 20 днів кожного поточного місяця і лише після виконання робіт та оплати їх вартості сторони підписують Акт виконаних робіт;

- на час подання позову укладений між позивачем і відповідачем договір №15/12 від 01.01.2012р. був чинний, оскільки жодна зі сторін цього договору не ініціювала його розірвання та не попередила іншу сторону про такий намір, як це передбачено п.9.2 названого договору;

- позивач у спірному періоді (з липня по жовтень 2014 року) був відповідальним за безпеку роботи (функціонування) ліфтів згідно укладеного з відповідачем договору №15/12 від 01.01.2012р., ніс відповідні ризики, пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки кожним ліфтом і продовжував виконувати роботи, передбачені договором;

- неповідомлення відповідачем позивача про виконання будь-яких робіт в ліфтах іншою юридичною особою є порушенням правил безпеки, а саме п.9.7.1 Правил будови і безпечної експлуатації ліфтів, затверджених наказом Держгірпромнагляду України від 01.09.2008р. №190;

- відсутність підписаних Актів і свідчить про той факт, що починаючи з липня місяця 2014 року відповідач вирішив не виконувати свої зобов'язання по сплаті вартості робіт позивача, які позивач не міг не надавати, зважаючи на ризик несення відповідальності та п.9.7.1 Правил безпеки, а вирішив ігнорувати виконання позивачем робіт шляхом не підписання відповідних Актів;

- відповідач надав суду журнали технічного обслуговування ліфтів із відсутніми відмітками про виконане технічне обслуговування ліфтів, як доказ невиконання позивачем своїх зобов'язань з технічного обслуговування ліфтів згідно договору №15/12 від 01.01.2012р. Однак вказані журнали належать іншому підприємству, а тому не мають жодного відношення до даної справи;

- виконання ПКВП «Полісся-ліфтсервіс» робіт з технічного обслуговування та ремонт ліфтів на об'єктах відповідача не свідчить про невиконання у вказаний період робіт позивачем;

- відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.01.2015р.

26.01.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/1670/14 від 26.11.2014р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових поясненнях, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 26.01.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.01.2012р. між позивачем, як виконувачем, та відповідачем, як замовником, було укладено договір на технічне обслуговування та ремонт ліфтів №15/12 (далі - Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 2.1) замовник доручає, а виконувач приймає на себе організацію і виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту ліфтів на об'єктах замовника відповідно з Додатком, який є невід'ємною частиною цього Договору. Щомісячна оплата робіт, без урахування запасних частин, згідно з Договором визначена узгодженням сторін на день його укладання з урахуванням ПДВ і складає 1 600,00грн. Запасні частини оплачуються за окремим рахунком згідно дефектного акта, укладеного представниками сторін. Відомість визначеної щомісячної суми оплати робіт наведена у Додатку, який є невід'ємною частиною Договору.

Порядок розрахунків сторони погодили в розділі 5 Договору, згідно з п.п.5.1-5.4 якого на початку поточного місяця виконувач надає замовнику рахунок на щомісячну оплату робіт, а в кінці місяця акт виконаних робіт із зазначенням їх вартості. Замовник підписує Акт, засвідчує підпис печаткою і у 3-денний термін повертає два примірника Акту виконувачу. На підставі рахунку виконувача замовник самостійно оплачує виконані роботи не пізніше двадцятого числа поточного місяця. В разі не підписання замовником акту виконаних робіт, а також несвоєчасної сплати в установлені терміни за виконані роботи виконувач має право не виконувати роботи до повного погашення заборгованості та підписання акту. З названих причин виконувач може розірвати Договір в односторонньому порядку.

В п.6.1 Договору передбачено. що у разі порушення строку оплати за виконані роботи, вказаного в п.5.3 цього Договору, замовник сплачує виконувачу пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення.

В п.9.1 Договору передбачено, що останній набуває чинності з дати підписання та діє з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору позивач надавав відповідачу послуги з технічного обслуговування у липні-жовтні 2014р. та виставив позивачу до сплати відповідні рахунки-фактури на початку кожного місяця, а наприкінці місяця направлив на підписання акти здачі-приймання робіт. Однак відповідач надані позивачем послуги не оплатив, акти здачі-приймання робіт не підписав.

Позивач звернувся до відповідача з претензією вих.№73 від 06.10.2014р., в якій просив погасити заборгованість.

Однак претензія позивача була залишена відповідачем без належного реагування.

Враховуючи відмову відповідача в добровільному порядку розрахуватися з позивачем, останній, окрім вимог про стягнення 6 400,00 грн. основного боргу, просив суд стягнути з відповідача 200,57 грн. пені.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши позовні вимоги необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором (ст. ст. 901, 903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що в додатку до Договору (том справи - 1, аркуш справи - 54) наведено перелік об'єктів обслуговування та вартість технічного обслуговування (виконуваних робіт) з 01.01.2012р. Згідно згаданого переліку позивач повинен був здійснювати повне обслуговування ліфтів типу П-400/9 за реєстраційними номерами №1869, №1870, №1901, №1935, розташованими за адресою: 3-й пров. Кривоноса, 1. Вартість робіт визначена у розмірі 1 600,00 грн. щомісяця.

Позивач зазначав про те, що на виконання умов Договору у період з липня по жовтень 2014 року він надав відповідачу послуги з технічного обслуговування ліфтів на загальну суму 6 400 грн., на підтвердження чого надав суду Акти здачі-прийому робіт (надання послуг) та рахунки-фактури, які направлялися ним на адресу відповідача (том справи - 1, аркуші справи - 9-19).

Посилаючись на безпідставну відмову відповідача від підписання Актів здачі-прийому робіт (надання послуг) та оплати вартості виконаних робіт (наданих послуг) з технічного обслуговування ліфтів на загальну суму 6 400,00 грн., позивач просив суд стягнути вказані кошти з відповідача.

Дійсно, надані позивачем суду акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором не підписані відповідачем.

При цьому відповідач заперечував факт отримання послуг (робіт) від позивача, зазначаючи про те, що технічне обслуговування ліфтів відповідача здійснює інша особа, а саме Приватне комерційно-виробниче підприємство "Полісся-ліфтсервіс". На підтвердження викладеного відповідач надав суду: договір №14 від 27.06.2014р. на виконання робіт з повного технічного обслуговування, ремонту ліфтів та систем диспетчеризації, укладений між відповідачем та Приватним комерційно-виробничим підприємством «Полісся-ліфтсервіс»; акти виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів; рахунки-фактури на оплату послуг з обслуговування ліфтів за липень-жовтень 2014р. за договором №14 від 27.06.2014р.; платіжні доручення про оплату послуг за договором №14 від 27.06.2014р.; копії технічних паспортів на ліфти; витяги з журналів обліку ремонту та огляду ліфтів за реєстраційними №1870, №1869, №1935, №1901, що надавався СРСЦ "Чернігівліфт №2" за адресою: м. Чернігів, 3-й пров. Кривоноса, 1; копію наказу Приватного комерційно-виробничого підприємства "Полісся-ліфтсервіс" №67 від 27.06.2014р. про призначення відповідальних осіб за організацію робіт з обслуговування та ремонту ліфтів №1870, №1869, №1935, №1901 (том справи - 1, аркуші справи - 31-32, 55-86).

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, з вищеперерахованих документів вбачається, що у журналах обліку ремонту та огляду ліфтів за реєстраційними №1870, №1869, №1935, №1901, які належать відповідачу, з квітня 2014р. відсутні відмітки відповідальних осіб позивача про ремонт та огляд ліфтів.

Натомість з 27.06.2014р. огляд та ремонт цих ліфтів здійснювався співробітниками Приватного комерційно-виробничого підприємства "Полісся-ліфтсервіс" на підставі укладеного з відповідачем договору №14 від 27.06.2014р.

Колегією суддів враховано надані позивачем витяги з журналу технічного обслуговування і ремонтів, однак вказаний журнал обліку ведеться позивачем і в ньому відсутні відмітки відповідача про здійснення технічного огляду та ремонт ліфтів.

Окрім того, в суді апеляційної інстанції відповідачем було надано пояснення про те, що після укладання договору №14 від 27.06.2014р. з Приватним комерційно-виробничим підприємством «Полісся-ліфтсервіс» відповідачем було здійснено заміну замків у приміщення, тобто позивач не мав доступу до ліфтів, а тому фізично не міг здійснювати їх ремонт та/або обслуговування.

Доказів на підтвердження протилежного ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції позивач не надав.

Загалом доводи апеляційної скарги позивача зводяться до того, що ним було надано, а відповідачем не оплачено послуги за Договором у період з липня по жовтень 2014р.

Натомість докази реального виконання своїх зобов'язань перед відповідачем у вказаний період матеріали справи не містять.

Судом враховано посилання позивача на п.п.5.1, 5.3 укладеного з відповідачем Договору. Однак при цьому поза увагою позивача залишилися положення п.5.4 вказаного Договору, згідно з яким в разі не підписання замовником (відповідачем) акту виконаних робіт, а також несвоєчасної оплати в установлені терміни виконаних робіт виконувач (позивач) має право не виконувати роботи до повного погашення заборгованості та підписання акту. З названих причин виконувач (позивач) може розірвати Договір в односторонньому порядку.

Однак відповідні дії позивачем здійснені не були.

Відповідач в своїх запереченнях на позов посилався на лист №75 від 25.06.2014р. про розірвання укладеного з позивачем Договору. Однак, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, у вказаному листі зазначено номер іншого договору (№04/10 від 01.01.2010р.), який не є предметом розгляду у даній справі, у зв'язку з чим вказаний лист не може бути прийнятий до уваги.

До того ж, лист №75 від 25.06.2014р. адресований ТОВ "СРБУ "Чернігівліфт-2" Раскіну А.О., тоді як стороною у справі є Приватне підприємство "Спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Чернігівліфт".

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано належних доказів на підтвердження надання відповідачу послуг з технічного обслуговування і ремонту ліфтів, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та непідтвердженість позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 6 400,00 грн. основного боргу.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, нарахування пені є безпідставним і в цій частині позов задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.11.2014р. у справі №927/1670/14 прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство "Чернігівліфт" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 26.11.2014р. у справі №927/1670/14 - без змін.

2. Матеріали справи №927/1670/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков