ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р.Справа № 922/5311/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмед Кардіо", м. Київ
до Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України" (ДУ ІМР НАМН), м. Харків
про стягнення 195285,48 грн.
за участю представників:

позивача - Сідей О.В. за довіреністю № б/н від 01.12.2014 р.

відповідача - Дерев'янко Д.В. за довіреністю № б/н від 01.12.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Техмед Кардіо" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України" про стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором № 5/7-13 закупівлі медичного обладнання за державні кошти від 30.07.2013 р. в сумі 195285,48 грн., яка складається з суми основного боргу - 160000,00 грн., 3% річних - 5365,48 грн. та інфляційних витрат - 29920,00 грн.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 17.12.2014 р. за вх. № 45576, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

17.12.2014 р. судом розгляд справи було відкладено на "28" січня 2015 р. о 10:40.

Представники сторін до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 28.01.2015 р. за вх.№ Д17/15, надали заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дана заява не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 28.01.2015 р. за вх.№ 3145, надав письмові пояснення на відзив відповідача, які судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

30 липня 2013 р. між сторонами був укладений договір № 5/7-13 закупівлі медичного обладнання за державні кошти» (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник (позивач) зобов'язувався у 2013 році поставити замовникові (відповідачу) «Термостати, маностати та інші прилади й апаратуру для автоматичного регулювання чи контролювання» (Термостат - інкубатор з атмосферою вуглекислого газу (СО2)), а замовник зобов'язувався прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент) та кількість товару «Термостати, маностати та інші прилади й апаратура для автоматичного регулювання чи контролювання» (Термостат - інкубатор з атмосферою вуглекислого газу (СО2)) код 26.51.7 за ДК 016-2010 - 1 найменування, згідно специфікації (додаток №1), який є невід'ємною частиною договору (п.1.2. договору).

Відповідно до п.3.1. договору ціна договору становила 160000,00 грн., у т.ч. ПДВ: 26666,67 грн.

Пунктом 4.1. договору було передбачено, що розрахунки проводяться шляхом: попередньої оплати у розмірі 100% загальної суми договору на розрахунковий рахунок постачальника на підставі підпункту 1 пункту 1 постанови КМУ від 09.10.2006 р. № 1404 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповується за бюджетні кошти» зі змінами.

У п.5.1. договору був визначений термін поставки товарів серпень - жовтень 2013 р.: товар повинен бути поставлений за заявкою замовника у кількості та у строки, що не перевищують 3-х місяців з дати отримання Учасником передоплати

Відповідно до п.5.2. договору місце поставки товарів: м. Харків, вул. Пушкінська, 82, склад замовника.

Пунктом 5.3. договору передбачалася можливість постачання товару за заявкою замовника до надходження передоплати на рахунковий рахунок постачальника.

Приймання-передача товарів проводиться по кількості місць без розпаковки тари і оформлюється видатковою накладною, яка підписується матеріально відповідальним особами постачальника та замовника (п. 5.5. договору).

Пунктом 5.11. договору було передбачено, що протягом з (трьох) днів після завершення постачання товару, передбаченого цим договором, проведення пусконалагоджувальних робіт, між постачальником та замовником складається двосторонній акт приймання-передачі.

Зобов'язання постачальника щодо поставки товару вважається виконаним у повному обсязі з моменту завершення пусконалагоджувальних робіт товару та навчання медичного персоналу у місці поставки замовника за узгодженням з замовником датою початку та програмою навчання, (п.5.12. договору).

Згідно з положенням п.п. 6.1.1. договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари, а постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлені товари, відповідно до п.п. 6.4.1. договору.

Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31 грудня 2013 р., а в частині розрахунків замовника з постачальником - до повного та належного виконання грошових зобов'язання (п.10.1. договору).

Положенням п. 12.1. договору передбачено, що невід'ємною частиною цього договору є: специфікація (додаток №1).

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, а відповідачем його було прийнято, що підтверджується рахунком-фактурою № ТМ-0000094 від 17.09.2013 р. та видатковою накладною № ТМ-0000090 від 04 жовтня 2013 р. на суму 160000,00 грн., та довіреністю серії 12 ААД № 193260/1437 від 03 жовтня 2013 р.

Окрім того, факт виконання з боку позивача зобов'язань щодо поставки товару відповідачу та отримання його ним, підтверджується актом прийому-передачі від 03.10.2013 р. до договору №5/7-13 від 30.07.2013 р. та актом введення до експлуатації від 14.03.2014 р. до договору № 5/7-13 від 30.07.2013 р.

Разом з цим суд зазначає, що під час розгляду справи судом було досліджено оригінал акту введення до експлуатації від 14.03.2014 р. до договору № 5/7-13 від 30.07.2013 р. та встановлено, що в ньому містяться оригінали печаток підприємств позивача та відповідача, що свідчить про введення зазначеного за договором обладнання до експлуатації.

Однак, незважаючи на виконання позивачем умов договору, відповідач зі свого боку не виконав взяті на себе зобов'язання, не здійснив оплату за поставлений товар, своєчасно та в повному обсязі, у зв'язку з чим за станом на день подачі позову за відповідачем перед позивачем утворилась заборгованість, яка становить суму 160000,00 грн.

Зазначена сума основного боргу була визнана відповідачем в повному обсязі, про що свідчить складений між сторонами акт зведення взаєморозрахунків за період з 01.01.2013 року по 01.10.2014 року за договором № 5/7-13 від 30.07.2013 р.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом обов'язок замовника (відповідача) оплатити товар виникає після його отримання або після прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними нормами або договором поставки (купівлі-продажу) не встановлений інший строк оплати (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 07.10.2014 р. по справі № 904/4451/13).

Також, Вищим господарським судом України у п.1 оглядового листа від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" було зазначено про те, строк виконання грошового зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу та поставки, встановлений спеціальною нормою статті 692 ЦК України, не може ставитися в залежність від звернення кредитора до боржника з вимогою в порядку частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, доводи відповідача викладені у відзиві з приводу того, що строк виконання зобов'язання ним перед позивачем начебто настає за правилами положень ч. 2 статті 530 ЦК України не можуть бути прийняти судом до уваги.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, господарський суд відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачену позивачем суму судового збору у розмірі 3905,70 грн.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачені підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів. Про таке повернення зазначається, зокрема в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом) (п.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи те, що згідно платіжного дорученням № 10 від 17.10.2014 р. на суму 10256,00 грн. позивачем за подання відповідного позову до суду був внесений судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом, суд дійшов до висновку про задоволення заяви представників позивача про повернення ТОВ "Техмед Кардіо" суми судового збору та повернення позивачу суми судового збору у розмірі 6305,30грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 509, 525, 526, 530, 625, 628, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України" (61024, м. Харків, Київський район, вул. Пушкінська, буд. 82, ідентифікаційний код 02012177, р/р 0043 банк ГУДКС України в Харківській області, МФО 851011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмед Кардіо" (юридична адреса: 02095, м. Київ, Дарницький район, вул. Срібнокільська, буд. 22, офіс 172; фактична адреса: 83016, м. Донецьк, вул. Ветеринарна, буд. 14; ідентифікаційний код 38471929; п/р 3646 (в грн.) у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» МФО 319111) суму основного боргу у розмірі 160000,00 грн., 3% річних у розмірі 5365,48 грн., інфляційні витрати у розмірі 29920,00 грн. та суму судового збору у розмірі 3905,70 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Техмед Кардіо" (юридична адреса: 02095, м. Київ, Дарницький район, вул. Срібнокільська, буд. 22, офіс 172; фактична адреса: 83016, м. Донецьк, вул. Ветеринарна, буд. 14; ідентифікаційний код 38471929; п/р 3646 (в грн.) у ПАТ «РАДИКАЛ БАНК» МФО 319111) суму судового збору у розмірі 6305,30 грн., сплачену згідно платіжного дорученням № 10 від 17.10.2014 р. до державного бюджету.

Повне рішення складено 02.02.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук