ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Справа №5006/35/93/2012

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивач - Івановський Ю.О.;

відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду Донецької області від 23 жовтня 2012 року у справі №5006/35/93/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зуївський енергомеханічний завод", м. Зугрес Донецької області;

про стягнення 109572,65 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй", у 2012 році звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Зуївський енергомеханічний завод", в якому (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 24.09.2012 р. та заяву про зменшення позовних вимог від 17.10.2012 р.) просив стягнути з останнього заборгованість за поставлений товар в сумі 108264,65 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 23 жовтня 2012 у справі №5006/35/93/2012 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 108264,65 грн.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2012 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.03.2013 року задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №5006/35/93/2012 до розгляду господарським судом Донецької області справи №905/2032/13 за позовом ТОВ "Зуївський енергомеханічний завод" до ТОВ "Сталь Монтаж Строй" про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.08.2014 р. за № 1632-VII змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних, зокрема, господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції.

У зв'язку з чим, справа №905/2032/13 була передана за підсудністю до господарського суду Запорізької області та присвоєний їй номер №905/2032/13-908/3756/14.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 26.11.2014 року по справі №905/2032/13-908/3756/14 у позові відмовлено.

Судом у рішенні по справі №905/2032/13-908/3756/14 зазначено, що між сторонами відбувся правочин, спрямований на реальне настання правових наслідків; істотні умови якого, а саме, предмет, ціна, строк дії - до 02.04.2012 року узгоджені сторонами.

Враховуючи зазначене, правочин є чинним, відповідно до рішення господарського суду Запорізької області №905/2032/13-908/3756/14.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду.

У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Розпорядженням голови Вищого Господарського Суду України від 02.09.2014 р. № 28-р визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

На офіційному сайті Донецького апеляційного господарського суду розміщено інформацію про неможливість направлення до Харківського апеляційного господарського суду справ, які знаходяться в провадженні Донецького апеляційного господарського суду.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з заявою (вх. № 14Д/1 від 05.01.2015 р.) про поновлення провадження у справі №5006/35/93/2012 в порядку ч. 3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що обставини, що зумовили його зупинення, усунуті.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08 січня 2015 року провадження у справі поновлено та призначено справу до розгляду.

Через канцелярію суду позивач надіслав відзив на апеляційну скаргу (вх. 1584 від 03.02.2015 р.), в якому з викладеними у скарзі доводами не погоджується, зазначає, зокрема, що гарантійним листом було узгоджено всі істотні умови поставки товару. У зв'язку з чим, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, апеляційну скаргу - без задоволення.

Будучи належним чином повідомленим про час і дату судового засідання, відповідач правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між учасниками процесу відбувся правочин, відповідно до якого ТОВ "Сталь Монтаж Строй" зобов'язувалось поставити ТОВ "Зуївський енергомеханічний завод" продукцію, зазначену в рахунку-фактурі №707 від 13.03.2012 року, видатковій накладній №01-0000530 від 26.03.2012 року, довіреності №309 від 23.03.2012 року та товарно-транспортній накладній 01АА від 26.03.2012 року, претензії №24 від 24.08.2012 року, а саме, металопрокат кількістю 15204 тн на загальну суму 108264,65 грн.

У відповідності до рахунку-фактури №707 від 13.03.2012 року ТОВ "Сталь Монтаж Строй" відвантажив ТОВ "Зуївський енергомеханічний завод" ст. лист 30*2000*8000 ст. 09г2с в кількості 7602 тн вартістю 6284,00 грн. на загальну суму 47770,97 грн. (без урахування ПДВ) та ст. лист 20*2000*8000 ст. 3сп в кількості 7602 тн вартістю 5584,00 грн. на загальну суму 42449,57 грн. (без урахування ПДВ), усього з урахуванням ПДВ 108264,65 грн.

У свою чергу, факт отримання ТОВ "Зуївський енергомеханічний завод" вказаного металопрокату підтверджується видатковою накладною №01-0000530 від 26.03.2012 року, а також товарно-транспортною накладною 01АА від 26.03.2012 року, підписаною провідним спеціалістом енергомеханічного заводу Коробкіним В.В., що діяв на підставі довіреності №309 від 23.03.2012 року.

З гарантійного листа відповідача від 23.03.2012 року, адресованого ТОВ "Сталь Монтаж Строй", вбачається, що ТОВ "Зуївський енергомеханічний завод" згідно договору №11012 від 11.01.2012 року зобов'язується здійснити оплату металопрокату згідно рахунку №707 від 13.03.2012 року та гарантує внести кошти не пізніше 02.04.2012 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у судовому засіданні позивач надав письмове пояснення по справі (вх. 1595 від 03.02.2015 р.), в якому йдеться про те, що договір №11012 від 11.01.2012 року, на який посилаються сторони даних правовідносин, письмово не укладався, його було складено у спрощений спосіб, а саме, шляхом обміну листами.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що сторони мали укласти договір №11012 від 11.01.2012 року і склали його проект, який в подальшому планувалось узгодити і підписати.

Однак, договору №11012 від 11.01.2012 року, який би відповідав формі і змісту договору, встановленому законодавством, письмово складено не було.

Отже, правочин, за яким у учасників процесу виникли правовідносини, є усним правочином, в розумінні статті 174 Господарського кодексу України, який спрямований на набуття прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно статті 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятись в усній або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Із змісту ст. 207 Цивільного кодексу України вбачається, що правочин у простій письмовій формі вчиняється сторонами шляхом фіксації його змісту в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими сторони обмінялись за допомогою телетайпних, електронних або інших технічних засобів зв'язку.

Згідно ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідач, в порушення умов правочину, взятих на себе зобов'язань по сплаті наданої послуги не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі неоплаченого товару в розмірі 108264,65 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 24.08.2012 року надіслав на адресу відповідача претензію №24, в якій зазначив, що прострочка з моменту поставки продукції складає майже п'ять місяців, просив сплатити суму заборгованості і попередив, що, у разі несплати, він змушений буде звернутись до господарського суду за захистом свого порушеного права.

Однак, відповідач належним чином на претензію не відреагував, суму заборгованості не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються із нормами статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки факт отримання товару підтверджується наявним в матеріалах справи документами, зазначеними вище, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо досягнення між сторонами згоди щодо купівлі-продажу товару саме у кількості та за цінами, вказаними у видатковій накладній.

Тобто, між сторонами відбувся правочин, який регулюється главою 54 Цивільного кодексу України "Купівля-продаж".

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно приписів статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього грошову суму.

Із змісту цієї статті вбачається, що істотними умовами договору купівлі-продажу є предмет і ціна. Законодавством не передбачено обов'язковість письмової форми договору купівлі-продажу, окрім випадків, визначених ст. 657 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з наданих суду документів, між сторонами склались господарські відносини, що породили взаємні обов'язки. Обов'язки позивача полягали у поставці товару, а обов'язки відповідача - в оплаті отриманого товару.

Тому, на думку суду, між сторонами відбулась угода купівлі-продажу з огляду на досягнення сторонами згоди по всіх істотних умовах, необхідних для зазначених угод.

Відповідно до статті 188 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 626, ст. 638 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач відмовився від укладеного між сторонами правочину, повернув позивачу прийняту продукцію або оплатив її вартість - 108264,65 грн.

Натомість, є гарантійний лист №6000/01 від 23.03.2012 року, де відповідач гарантував оплатити металопрокат не пізніше 02.04.2012 року.

З огляду на вищевикладені норми чинного законодавства України та виходячи з аналізу наявних в матеріалах справи доказів, місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого, на думку колегії суддів висновку, що позивач, як продавець, виконав свій обов'язок з передачі продукції (металопрокату) відповідачу в кількості 15204 тн, на суму 108264,65 грн., а відповідач прийняв продукцію по видатковій накладній №01-0000530 від 26.03.2012 року, що підтверджено підписом уповноваженого представника відповідача, який діяв на підставі довіреності №309 від 23.03.2012 року.

Отже, враховуючи те, що позивачем належним чином виконаний обов'язок з передачі продукції, у той час, як у діях відповідача присутні суттєві недоліки, а саме, не сплачена вартість отриманої продукції, господарський суд правомірно задовольнив позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сталь Монтаж Строй".

З огляду на те, що прийняте судом першої інстанції у даній справі рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги щодо порушення цих норм є безпідставними, твердження апелянта не спростовують висновків, викладених у рішенні суду, колегія суддів не знаходить правових підстав для скасування рішення.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 23 жовтня 2012 року по справі №5006/35/93/2012 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05.02.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.