Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" січня 2015 р. Справа № 906/1716/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Глазунов І.Ю. - довіреність від 17.10.2014;

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "АвтоМАЗ-Україна" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укреколайн" (с. Майстрів, Новоград-Волинський район, Житомирська область)

про стягнення 23297,17 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 23297,17грн., з яких: 18382,28грн. основного боргу, 4148,88грн. інфляційних та 766,01грн. 3% річних.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Подав клопотання, яке було задоволено судом, про долучення до матеріалів справи документів (а.с. 38-43).

Відповідач вимоги ухвали суду не виконав, не скористався своїм правом надання письмового відзиву на позовну заяву, правом на ознайомлення з матеріалами справи та правом на участь в судовому засіданні: повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином (а.с. 31).

Суд також враховує, що на час проведення судового засідання 26.01.2015 від відповідача не надходило клопотань про відкладення розгляду справи, у яких би зазначалося про існування перешкод для вирішення спору в даному судовому засіданні.

Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву, відповідно до вимог ст.59 ГПК України, є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка представника відповідача та неподання ним відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та вказує позивач у позовній заяві, 01.03.2012 між Дочірнім підприємством "Автомаз-Україна" (виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укреколайн" (замовник/відповідач) укладено договір №67/4 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів (далі - Договір; а.с. 10-12), відповідно до п. 1.3. якого виконавець зобов'язується виконувати ремонт та технічне обслуговування (надалі - послуги, ремонт, роботи) дорожніх транспортних засобів та їх складових (надалі - ДТЗ та (чи) його складових) на замовлення замовника, а замовник зобов'язується своєчасно прийняти та оплатити виконані послуги на умовах, які визначені у наряді-замовленні та даним договором.

Як вказує позивач, на виконання зазначеного Договору, позивачем було надано замовнику послуги з ремонту транспортних засобів з використанням власних запасних частин та матеріалів на суму 44139,37грн., про що складено акт №560-з здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 22.07.2013.

Відповідач, за даними позивача, договірні зобов'язання виконав частково, заборгувавши на дату звернення до суду 18382,28грн.

Позивач також вказує, що на адресу відповідача направлялася претензія, яку останній залишив без виконання.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань, посилаючись на приписи ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення 4148,88грн. інфляційних, за період з жовтня 2013 року по листопад 2014 року, та 766,01грн. 3% річних - за період з 02.08.2013 по 22.12.2014.

Відповідач позов за підставами пред'явлення та предметом не оспорив, доказів погашення боргу не надав.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Нормами ст.ст. 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами договорі про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів (а.с. 9-11).

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до усних пояснень представника позивача та з наданого позивачем акту звірки заборгованості станом на 23.01.2015, вбачається, що між сторонами існували тривалі господарські відносини, однак неоплаченою залишилась заборгованість саме по акту наданих послуг №560-з від 22.07.2013 (а.с. 40-42).

Так, наявними в матеріалах справи довіреністю та актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №560-з від 22.07.2013, який підписано представниками сторін у даній справі та засвідчено печатками останніх, підтверджено, що позивачем надано послуги за договором №67/4 від 01.03.2012 та за рахунком № 560-з від 10.04.2013 на суму 44139,37грн. (а.с. 12-16).

За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовами п. 4.4.2. Договору сторони погодили, що замовник зобов'язаний здійснити оплату робіт, вартості запасних частин та матеріалів, у розмірі та на підставі виставленого рахунку.

Згідно п. 5.1. Договору, замовник здійснює оплату робіт, вартості запасних частин та матеріалів, у розмірі та на підставі виставленого рахунку.

Відповідно п. 5.7.2. Договору, замовник зобов'язується перерахувати кошти виконавцю за виконані послуги протягом 10 днів.

Так, підписаний сторонами акт №560-з від 22.07.2013 містить відсилання на рахунок №560-з від 10.04.2013 (а.с. 12-13,15-16), тому станом на 02.08.2013 відповідач зобов'язаний був у повному обсязі провести розрахунки за послуги, надані згідно цього акту.

Натомість, проаналізувавши подані до справи документи, суд встановив, що, на дату звернення з позовом до суду, не зважаючи на адресовані відповідачу претензію та вимогу про сплату боргу (а.с. 20-26), останній надані послуги оплатив частково на суму 25757,09грн. (а.с. 18-19), заборгувавши 18382,28грн.

У відповіді на претензію від 23.05.2014 відповідач просив позивача розстрочити борг в сумі 18382,28грн. та гарантував його погашення (а.с. 23).

Підтверджено існування заборгованості також у адресованому позивачу гарантійному листі №28 від 15.05.2014 (а.с.19) та у відповіді на претензію №3 від 05.01.2015 (а.с.43).

Оскільки доказів погашення боргу у розмірі 18382,28грн. відповідачем не надано, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних в сумі 4148,88грн. та 766,01грн. 3 % (а.с. 5), суд встановив, що їх нарахування у вказаних сумах та за визначені позивачем періоди є вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 32 ГПК, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог суду не надав. При цьому позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Отже, позов обґрунтований, підтверджений належними доказами, які долучено до матеріалів справи, та підлягає задоволенню на суму 23297,17грн., з яких: 18382,28грн. основного боргу, 4148,88грн. інфляційних та 766,01грн. 3% річних.

Судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укреколайн" (11740, Житомирська обл., Новоград-Волинський р-н, с. Майстрів, вул. Ватутіна, буд. 1-А, ід. код 35825128).

на користь Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна" (02660, м.Київ, вул. Колекторна, буд. 42-А, ід. код 32376626)

- 18382,28 грн. основного боргу;

- 4148,88 грн. інфляційних;

- 766,01 грн. 3% річних;

- 1827,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02.02.15

Суддя Вельмакіна Т.М.

Друк:

1 - до справи;

2 - відповідачу (рек. з пов.)