ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.2015 Справа № 920/2107/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс», м. Шостка, Сумська область

про стягнення 618 205 грн. 06 коп.

Суддя Заєць С. В.

Представники:

Від позивача - Демчук О. В. (довіреність № 14-94 від 18.04.2014 р.);

Від відповідача - Тесленко О. Г. (довіреність № 1/2015-Д від 05.01.15 р.).

При секретарі судового засідання Тимченко О. О.

Суть спору: позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 618205 грн. 06 коп., в тому числі: 218876 грн. 44 коп. - пені, 327 427 грн. 61 коп. - інфляційних нарахувань та 71901 грн. 01 коп. - 3 % річних, а також судовий збір.

Відповідач у відзиві № 11-17а/31/14/1 від 08.01.2015 року на позовну заяву, зазначив, що несвоєчасне виконання зобов'язань за договором виникло не з вини відповідача, а в наслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, заборгованості споживачів за отримані послуги інше, окрім цього просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Представник відповідача надав доповнення до відзиву на позовну заяву від 29.01.2015 р. № 11-17а/31/14/17, в якому надав контррозрахунок заявлених позивачем санкцій, відповідно до якого сума пені становить 217344 грн. 86 коп., втрат від інфляційних процесів - 324125 грн. 84 коп., 3% річних - 71748 грн. 40 коп., а також надав клопотання про долучення до матеріалів справи платіжних документів, які підтверджують здійснені платежі в рахунок погашення суми основного боргу.

Зазначені документи розглянуті судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засідання просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 13/2466-ТЕ - 29 купівлі-продажу природного газу від 29.12.2012 року, позивач зобов'язується передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити природний газ на умовах передбачених договором.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі природного газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу за січень - травень та жовтень - грудень 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 2 832,498 тис. куб. м на загальну суму 3 708 306,40 грн. (а. с.21-28).

Згідно з п. 6.1 укладеного між сторонами договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобов'язання належним чином не виконав, а за отриманий природний газ розрахувався не вчасно.

З матеріалів справи, а саме довідки операцій по відповідачу, вбачається, що, відповідачем здійснювалась оплата природного газу на загальну суму 3708306 грн. 40 коп. частинами: 22.01.2013 року на суму 114 764 грн. 63 коп., 30.01.2013 р. - 56011 грн. 02 коп.; 26.02.2013 р. на суму 196 406 грн. 63 коп., 25.03.2013 року на суму 158 578 грн. 30 коп., 07.06.2013 року - 461 135 грн. 00 коп., 23.08.2013 року на суму 329013 грн. 00 коп., 19.11.2013 року на суму 95 959 грн. 43 коп., 28.11.2013 року на суму 114 569 грн. 29 коп., 19.12.2013 року - 113713 грн. 88 коп., 24.12.2013 року - 317510 грн. 00 коп. та 09.01.2014 року на суму 69 815 грн. 59 коп. (а. с. 30-31).

Згідно зі ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з пунктом 7.2 договору, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 цього договору, останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в сумі 218 876 грн. 44 коп., виходячи з суми боргу з урахуванням часткових проплат, в тому числі за зобов'язаннями за січень - травень 2013 року та жовтень - грудень 2013 року (а.с. 8-13).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 71901 грн. 01 коп., виходячи з суми боргу з урахуванням часткових проплат.

Також позивачем нараховано інфляційні збитки в загальній сумі 327 427 грн. 61 коп., за несвоєчасну оплату отриманого природного газу у березні - травні 2013 року та жовтні - грудні 2013 року (а.с. 9-13).

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Як вказано вище, згідно з актами приймання-передачі відповідач прийняв від позивача природний газ загальною вартістю 3708306 грн. 40 коп., в тому числі на суму 755 298 грн. 44 коп. грн. 14 коп. у січні 2013 року, на суму 579 804 грн. 09 коп. у лютому 2013 року, на суму 737 981 грн. 64 коп. у березні 2013 року, на суму 233233 грн. 98 коп. у квітні 2013 року, на суму 21 938 грн. 27 коп. у травні 2013 року, на суму 301 589 грн. 93 коп. у жовтні 2013 року, на суму 421 753 грн. 55 коп. у листопаді 2013 року, на суму 656 706 грн. 50 коп. у грудні 2013 року.

Відповідно до довідки операцій по відповідачу, що міститься в матеріалах справи, останнім здійснювалась оплата природного газу на суму 3708306 грн. 40 коп. частинами, а саме: 22.01.2013 року, 30.01.2013 р.; 26.02.2013 р., 25.03.2013 року, 07.06.2013 року, 23.08.2013 року, 19.11.2013 року, 28.11.2013 року, 19.12.2013 року, 24.12.2013 року та 09.01.2014 року (а. с. 30-31).

В обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач надав контррозрахунок санкцій, за яким сума пені становить - 217344 грн. 86 коп., втрат від інфляційних процесів - 324125 грн. 84 коп., 3% річних - 71748 грн. 40 коп.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Оскільки позивачем вказане не взято до уваги при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, зокрема день фактичної сплати суми заборгованості включено в період часу, за який здійснено нарахування, судом перераховано суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та згідно розрахунком суду загальний розмір пені складає 218 417 грн. 03 коп., загальний розмір 3% річних - 71610 грн. 29 коп., інфляційних нарахувань 327 058 грн. 52 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2015.

Оскільки право позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 218 417 грн. 03 коп., 3% річних - 71610 грн. 29 коп., інфляційних нарахувань в сумі 327 058 грн. 52 коп. в цілому є правомірними.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву № 11-17а/31/14/1 від 08.01.2015 року та у судовому засіданні просить зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначене кореспондується і з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені обставини, факт погашення відповідачем суми основного боргу, суд вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшивши розмір пені на 10 % та стягнути з відповідача 196 575 грн. 33 коп. цієї санкції.

В частині зменшення суми 3% річних та інфляційних нарахувань, суд не має правових підстав в даному випадку для застосування п.3. ст. 551 Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України) враховуючи наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, які заявлені позивачем у позовній заяві та сплата яких передбачена частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією (неустойка, штраф, пеня), а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми, так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Положення ж п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, які кореспондуються в господарському процесі зі ст. 233 Господарського кодексу України, а саме щодо зменшення штрафних санкцій застосовуються саме до нарахованих позивачем штрафних санкцій, якими відповідно приписів статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Зазначене відповідає роз'ясненням наданим у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 196 575 грн. 33 коп., 3% річних в сумі 71610 грн. 29 коп., інфляційних збитків в сумі 327 058 грн. 52 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 22 301 грн. 11 коп. пені, 290 грн. 72 коп. 3% річних, 369 грн. 09. коп. інфляційних нарахувань суд відмовляє за їх необґрунтованістю на підставах вказаних вище.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 12337 грн. 62 коп. (при цьому зменшення розміру пені за рішенням суду не береться до уваги при розрахунку судового збору відповідно до п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Імпульс» (вул. Куйбишева, буд. 41, м. Шостка, Сумська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) 196 575 грн. 33 коп. пені, 71610 грн. 29 коп. 3% річних, 327 058 грн. 52 коп. інфляційних збитків, 12337 грн. 62 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.02.2015року

Суддя С.В. Заєць