ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2015 р. Справа № 911/5242/14

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення 70 000,00грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - ОСОБА_3 (довіреність №1840 від 23.12.2014);

від відповідача - ОСОБА_2 (паспорт), ОСОБА_4 (довіреність б/н від 06.02.2015)

СУТЬ СПОРУ: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.) про стягнення 70000,00грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором суборенди торгівельного павільйону б/н від 07.05.2014 в частині сплати орендної плати за травень-листопад 2014 року у встановлений договором строк (а.с.2-5).

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_2 у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те що, договір оренди торгівельного павільйону б/н від 01.01.2014, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_5, та договір суборенди торгівельного павільйону б/н від 07.05.2014 є недійсними в силу ст. 215 ЦК України.

Розгляд даної справи по суті розпочато в судовому засіданні 23.12.2014, у якому оголошено перерву до 20.01.2015, а 20.01.2015 до 06.02.2015.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували та просили у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 між ФОП ОСОБА_5 (далі - орендодавець, ФОП ОСОБА_5.) та ФОП ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено договір оренди торговельного павільйону (а.с.9-12, далі - договір оренди).

Відповідно до п. 1.1 договору оренди орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) торгівельний павільйон, що є власністю орендодавця, (далі - приміщення), на підставі паспорту малої архітектурної форми від 28.11.2013; загальна площа приміщення, що орендується, складає 30м2 за адресою: АДРЕСА_1

Згідно п. 2.1 договору оренди орендареві надається виключне право користування приміщенням для здійснення комерційної діяльності, при цьому, надається право здачі приміщення в суборенду будь-якій третій особі.

Строк дії вказаного договору оренди визначається з часу підписання відповідного договору, строком на 17 місяців, тобто до 01.06.2015 (п. 3.1 договору оренди).

Орендар вступає в строкове користування об'єктом оренди з моменту підписання сторонами договору оренди (п. 4.1 договору оренди).

Об'єкт оренди за таким договором переданий ФОП ОСОБА_5 за актом прийому-передачі ФОП ОСОБА_1, про що складено акт (а.с.13).

07.05.2014 між сторонами у справі ФОП ОСОБА_1 (далі - орендар) та ФОП ОСОБА_2 (далі - суборендар) укладено договір суборенди торговельного павільйону (а.с.15-18) (далі - договір суборенди).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору суборенди, орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування (оренду) торговельний павільйон, що знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору оренди від 01.01.2014.

Загальна площа приміщення, яке є об'єктом оренди, складає 30м2 за адресою: АДРЕСА_1

Згідно п. 2.3 договору суборенди, передача орендованого приміщення проводиться на підставі підписання сторонами акту приймання-передачі приміщення у триденний термін після підписання договору суборенди.

Строк дії договору суборенди визначається з часу підписання договору, строком на 12 місяців - до 06.05.2015 (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору суборенди, суборендар вступає в строкове платне користування об'єктом суборенди з моменту підписання сторонами договору суборенди та акту приймання-передачі орендованого приміщення.

Як визначено умовами договору суборенди, вказане у п.1.1 відповідного договору суборенди нежитлове приміщення передається орендарем суборендарю протягом 3 днів з моменту підписання даного договору за актом прийому-передачі, який є невід'ємною частиною вказаного договору, в якому вказується технічний стан приміщення та обладнання, що там знаходиться (п. 4.2 договору суборенди). Порядок повернення об'єкта суборенди визначений п.4.3 договору суборенди, в силу якого приміщення повертається суборендарем орендарю протягом трьох днів з моменту закінчення даного договору за актом здачі-приймання, який є невід'ємною частиною договору,

Відповідно до п. 4.4 договору суборенди власником приміщення залишається орендодавець.

Згідно п. 5.1 договору суборенди, орендна плата становить, не враховуючи плату за комунальні послуги, електроенергію та інше: за перший місяць оренди 10 000,00грн за всю орендовану площу, без ПДВ; за наступні місяці користування орендованим приміщенням суборендар сплачує орендну плату з урахуванням її коригування на індекс інфляції, за бажанням орендаря.

Відповідно до п. 5.2 договору суборенди орендна плата сплачується суборендарем незалежно від наслідків господарської діяльності суборендаря, готівкою наперед не пізніше п'ятого числа, що безпосередньо передує розрахунковому періоду; суборендар зобов'язується, зокрема, своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату (п. 6.4.1 договору суборенди).

Позивачем передано відповідачу об'єкт суборенди, про що свідчить акт від 07.05.2014, відповідно до якого передане в оренду нежиле приміщення загальною площею 30,00 м2 за адресою: АДРЕСА_1

Зазначеним актом сторони підтвердили, що зазначена орендоване приміщення знаходиться у придатному для використання за призначенням стані, з працюючим водопостачанням, теплопостачаючим обладнанням та електропостачанням; ніяких претензій один до одного, щодо зданих-прийнятих приміщень у сторін немає.

У зв'язку з не проведенням розрахунків з орендної плати у період з травня по листопад 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо здійснення оплати за користування орендованим приміщенням.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений сторонами договір за своєю правовою природою є договором піднайму.

Так, як визначено ст.774 ЦК України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом; строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму; до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Строк договору суборенди (до 06.05.2015) не перевищує строку договору оренди найму (до 01.06.2015); умовами договору оренди передбачено право на передачу в суборенду.

Так, відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. При цьому, в силу ст.760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ); предметом договору найму можуть бути майнові права.

За таких обставин, є необґрунтованими твердження відповідача, що торгівельний павільйон - мала архітектурна форма не може бути об'єктом найму (оренди), оскільки такий об'єкт є неспоживною річчю, має індивідуальні ознаки (індивідуалізований шляхом передачі за актом прийому-передачі відповідачу).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договору суборенди, розрахунки за цим договором здійснюються до 5 числа що передує розрахунковому періоду (п. 5.2 договору).

Таким чином, з урахуванням того, що відповідачем не надано доказів сплати орендної плати за період травень-листопад 2014 року у загальному розмірі 70 000грн (7*10000), хоча строк виконання відповідних зобов'язань настав, заявлені вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Задовольняючи заявлені вимоги, судом відхилені як не доведені посилання відповідача на часткову оплату орендної плати у розмірі 51 000грн.

Так, згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України визначено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано доказів на підтвердження факту оплати (квитанцій, розписок, платіжних доручень тощо), а позивач такий факт заперечував.

Крім того, що договір суборенди укладений з ФОП ОСОБА_1, який має право вимагати виконання зобов'язання відповідачем з оплати орендної плати, а не з ФОП ОСОБА_6

При цьому, згідно ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Таким чином, відповідач, у випадку передачі грошових коштів в рахунок оренди не кредитору - ФОП ОСОБА_1, а іншій особі мав впевнитись у повноваженнях такої особи на прийняття оплати від імені кредитора і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те що, договори оренди торгівельного павільйону б/н від 01.01.2014, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_5, та договір суборенди торгівельного павільйону б/н від 07.05.2014, укладений сторонами, є недійсними в силу ст. 215 ЦК України.

Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на умовах вказаного договору суборенди, суд, приймаючи рішення у справі, в силу п.1 ч.1 ст.83 ГПК України, має право визнати його недійсним у разі якщо він суперечить чинному законодавству. При цьому, договір оренди, який укладений між позивачем та особою, яка не є стороною процесу, не може бути оцінений на предмет його дійсності, оскільки це буде порушувати права особи, яка є стороною договору, однак, не є стороною у даній справі; зобов'язання за таким договором не є підставою виникнення вимог у даній справі.

Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Посилаючись на те, що договір суборенди суперечить чинному законодавству відповідач зокрема зазначав, що тимчасові споруди (мали архітектурні форми) не може бути об'єктом права власності або права користування, що не є правильним.

Так, такого висновку відповідач дійшов аналізуючи норми Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. N 703, які не визначають підстав набуття права власності на річ.

Крім того, обґрунтовуючи відповідний висновок відповідач вказує на ст.ст.182,331,334 ЦК України.

Між тим, ст.182 ЦК України містить положення про державну реєстрацію прав на нерухомість, які не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки об'єктом оренди є рухоме майно - кіоск (мала архітектурна форма).

Положення ст.331,334 ЦК України визначають підстави набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва, а також момент набуття права власності за договором і не містять положень щодо неможливості набуття права власності на річ - кіоск (торгівельний павільйон).

Поряд з цим, як свідчать надані позивачем документи, ОСОБА_5, який є орендодавцем відповідного майна, є власником земельної ділянки площею 0,2747га, розташованої по АДРЕСА_1 у м. Васильків Київської області, цільове призначення якої - для обслуговування нежилого приміщення, частини будівлі готелю «Ярославна», що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НИ №320302 (а.с.75).

Рішенням Виконавчого комітету Васильківської міської ради від 26.04.2011 №205 «Про надання дозволу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 на розміщення малої архітектурної форми - зблокованих торгівельних павільйонів для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1, ФОП ОСОБА_5 надано дозвіл на розміщення зблокованих торгівельних павільйонів для провадження підприємницької діяльності за відповідною адресою згідно паспорту прив'язки (а.с.76,78-99).

ФОП ОСОБА_5 подана декларація про розміщення малої архітектурної форми (а.с.77).

Висловлені в судовому засіданні твердження відповідача про те, що відповідний паспорт прив'язки і вказані документи не стосуються об'єкта, який переданий в суборенду, оскільки фото та графічні показники об'єкта щодо якого видано паспорт (а.с.97) відрізняються від об'єкта щодо якого видано технічний паспорт 28.11.2013 (а.с.14), на який є посилання у п.1.1 договору оренди, не прийняті до уваги судом, зважаючи на те, що паспорт прив'язки стосується комплексу - зблокованих торгівельних павільйонів, тобто до такого комплексу включено не один павільйон, що обумовлює різні зображення.

За таких обставин, посилання відповідача на суперечність договору суборенди вказаним у відзиві вимогам чинного законодавства необґрунтовані.

Також, не прийняті до уваги і посилання відповідача про те, що договір від імені позивача ним не підписано, оскільки сам позивач не оспорює факт підписання ним (уповноваженою ним особою від його імені) договору суборенди.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1 827, 00 грн.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення; повне рішення складено 11.02.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 70 000,00грн заборгованості з орендної плати, а також 1 827,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ейвазова А.Р.