РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/25630/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Нігма-С»
До Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»
Простягнення 703 701,71 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача - Журба М.В., за довіреністю;

Від відповідача - Слюсар С.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 703 701,71 грн. збитків від інфляції та 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням обов'язку відповідача щодо строків оплати вартості поставлених товарів за договором про закупівлю коштів за державні кошти №УГВ38875/11-11.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання керуючись ст. 625 ЦК України позивачем нараховані збитки від інфляції в сумі 623 212,20 грн. та 3% річних в сумі 80 489,51 грн.

Відповідач у відзиві на позов просив врахувати, що в силу того, що відповідач зобов'язаний продавати весь обсяг видобутого товарного природного газу виключно Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» та оскільки вказана компанія порушує взяті на себе зобов'язання перед відповідачем щодо своєчасної оплати, відповідач має прострочену заборгованість перед позивачем. Таким чином, відповідач просив врахувати ступінь вини та незадовільний фінансовий стан останнього.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18 липня 2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Нігма-С» (надалі - Постачальник) та Дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (надалі - Покупець) був укладений договір про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3875/11-11, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався у 2011 році поставити Відповідачу товари, зазначені у специфікації, що додається до договору, а Відповідач зобов'язався прийняти і оплатити такі товари.

Також, судом встановлено, що господарським судом міста Києва було розглянуто справу №910/1728/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 3 965 025,19 грн.

25.03.2014р. господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі №910/1728/14, яким вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" заборгованість за Договором №УГВ 3875/11-11 від 18.07.2011р. за період з 26.07.2011р. до 31.12.2012р. у розмірі 3 723 532, 14 грн., 3% річних в сумі 241 493, 05 грн. за період з 26.07.2011р. до 10.01.2014р.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2014р. вказане рішення залишено без змін.

26.06.2014р. було видано наказ на виконання рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2014 року (підписане 07.04.2014 року), яке постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.06.2014 року залишено без змін та набрало законної сили 11.06.2014р.

Господарським судом у справі №910/1728/14 було встановлено:

- факт поставки Відповідачу товару за період з 26.07.2011р. до 31.12.2012р. на загальну суму 3 723 532,14 грн.;

- факт наявності заборгованості у Відповідача перед Позивачем у сумі 3 723 532,14 грн. за договором №УГВ3875/11-11 від 18.07.2011р.

Відповідно до частини 2 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, судом у справі №910/1728/14 був встановлений факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань на суму 3 723 532,14 грн.

Позивачем у зв'язку із простроченням відповідачем сплати грошових зобов'язань за поставлений товар на суму 3 723 532,14 грн. нараховані інфляційні втрати у розмірі 623 212,20 грн. за період з 26.07.2011р. по 01.10.2014р. та 3% річних у розмірі 80 489,51 грн. за період з 11.01.2014р. по 01.10.2014р.

За таких обставин справи позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Частиною 5 статті 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 5 статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на свій території України.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, то наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.11.2011р. при перегляді постанови Вищого господарського суду України від 15 червня 2011 року в справі №12/207 за позовом приватного підприємства "Анабуд" до ТОВ "Ілта" про стягнення суми. Дана постанова Верховного Суду України прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування Вищим господарським судом України положень статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних підлягає задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача, а саме: інфляційні втрати у розмірі 623 212,20 грн. за період з 26.07.2011р. по 01.10.2014р. та 3% річних у розмірі 80 489,51 грн. за період з 11.01.2014р. по 01.10.2014р.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає нормам законодавства та матеріалам справи. При цьому судом враховано, що нарахування 3% річних відбувається з 11.01.2014р. (оскільки рішенням у справі №910/1728/14 вимога про стягнення 3% річних задоволена за період з 26.07.2011р. по 10.01.2014р.).

Суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на скрутний фінансовий стан останнього та неналежне виконання Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» своїх зобов'язань перед відповідачем, в силу наступного.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (частина 1).

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, Код: 30019775) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нігма-С» (36022, м. Полтава, вул. Леніна, буд. 86А, Код: 34825347) 623 212 (шістсот двадцять три тисячі двісті дванадцять) грн. 20 коп. інфляційних втрат, 80 489 (вісімдесят тисяч чотириста вісімдесят дев'ять) грн. 51 коп. 3% річних, а також 14 074 (чотирнадцять тисяч сімдесят чотири) грн. 03 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.02.2015р.

Суддя І.І.Борисенко