РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015Справа № 910/26161/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АН «Траєкторія»

до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Всесвіт»

про визнання недійсним договору.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АН «Траєкторія» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» (далі - відповідач) про визнання недійсним договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.11.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/26161/14, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Всесвіт», розгляд справи призначено на 18.12.2014 р.

У судове засідання 18.12.2014 р. представник позивача з'явився.

Представник відповідача 18.12.2014 р. у судове засідання з'явився, надав суду письмовий відзив на позов, в якому міститься клопотання про припинення провадження у справі, та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Представник третьої особи у судове засідання 18.12.2014 р. з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 18.12.2014 р. клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про припинення провадження у справі, суд відмовив у задоволенні вказаних клопотань у зв'язку з їх необґрунтованістю.

У судовому засіданні 18.12.2014 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 21.01.2015 р.

21.01.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду м. Києва були подані документи для долучення до матеріалів справи.

21.01.2015 р. представником третьої особи через відділ діловодства господарського суду м. Києва були подані пояснення по справі, відповідно до яких третя особа просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання 21.01.2015 р. представники учасників судового процесу не з'явились.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.02.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (далі - банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АН Траєкторія» (далі - позичальник, позивач) було укладено Кредитний договір № КЛ/14/5-34 (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 139 500 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3 цього Договору, в розмірі 24% річних та сплачувати інші платежі, передбачені цим Договором.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, 28.02.2014 р. між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова компанія «Всесвіт» (далі - третя особа, заставодавець) було укладено Договір застави майнових прав № МП/14/5-34 (далі - Договір застави), який забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з Кредитного договору, а також договорів про внесення змін та доповнень, що укладені та будуть укладені до нього у майбутньому.

Відповідно до п. 2.1 Договору застави предметом застави за цим договором є майнові права, а саме майнові права на грошові кошти, які належать заставодавцю за Договором банківського вкладу (депозиту) №02/Д/14/02-34 «Пунктуальний» від 28 лютого 2014 року, укладеним між заставодавцем та банком, строком дії до « 27» лютого 2015 року на суму 30 000 000 (тридцять мільйонів) гривень 00 копійок, які (майнові права) полягають у праві вимоги від банку, сплатити грошові кошти в сумі 30 000 000 гривень 00 копійок та проценти в розмірі, передбаченому Договором банківського вкладу.

У разі несплати позичальником процентів за користування кредитом відповідно до умов Кредитного договору № КЛ/14/5-34 від 24 лютого 2014 року, укладеного між позичальником та заставодержателем протягом 60 календарних днів з дня, коли проценти повинні бути сплаченими відповідно до умов Кредитного договору, датою повернення Депозиту є 61 календарний день з дня виникнення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом за Кредитним договором.

У випадку, якщо на дату повернення депозиту, що зазначена в п. 1.1. Договору банківського вкладу на кошти, які знаходяться на поточному рахунку заставодавця № 7416/980, відкритому в банку, накладено арешт (операції по рахунку зупинено) та/або в інших випадках неможливості здійснення заставодержателем договірного списання коштів з вказаного поточного рахунку заставодавця з будь-якої причини, датою повернення депозиту є 35 календарний день, після вказаної в п. 1.1. Договору банківського вкладу дати повернення депозиту.

Якщо дата повернення депозиту є неробочим днем, то сума депозиту повертається заставодавцю в перший робочий день, який є наступним за цим неробочим днем.

Боржником по відношенню до заставодавця є банк.

З врахуванням того, що майнові права по Договору банківського вкладу (депозиту) №02/Д/14/02- 34 від 28 лютого 2014 року передаються в заставу частково, сторони оцінили (визначили заставну вартість) предмета застави в сумі 4 100 000 (чотири мільйони сто тисяч) гривень 00 копійок.

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що відповідач, надавши кредит позивачу в сумі 139 500 000,00 грн., погодився на забезпечення вартістю 4 100 000,00 грн., що на думку позивача надало останньому переваги, як клієнту банку в порівнянні з іншими позичальниками, всупереч вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що могло стати причиною неплатоспроможності банку, а тому Кредитний договір має бути визнаний недійсним.

Відповідно до частин 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Для визнання договору недійсним має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою Цивільний кодекс України визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину, щодо недопустимості порушення правочином, вчинюваним батьками, інтересів малолітніх дітей. Тобто порушення вимог закону, допущені стороною (сторонами) після укладення правочину, не можуть спричиняти його недійсність, а призводять до інших правових наслідків, передбачених законом. Недійсність правочину може наступати лише за певні порушення закону.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 (далі - Постанова) правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що банком було видано позичальнику кредитні кошти в сумі 137 022 868,59 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями банківських виписок по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по особовому рахунку позивача є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33 - 34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Таким чином, позивач користувався кредитними коштами, виданими відповідачем на виконання Кредитного договору, проте жодних заперечень з цього приводу не висловлював.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Посилаючись на підстави недійсності Кредитного договору, позивач посилається на умови Договору застави, стороною якого він не є, та який не впливає на його права та обов'язки за Кредитним договором жодним чином.

При цьому, стаття 203 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для визнання оспорюваного договору недійсним.

Проаналізувавши умови Кредитного договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання його недійсним.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо визнання недійсним Кредитного договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя О.В. Нечай