ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 911/5497/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека низьких цін Одеса"

до відповідачів Приватного акціонерного товариства "Альба Україна",

Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

про визнання недійсним договору

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

позивач - не з'явився;

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - Гордієнко І.С. (довіреність №28 від 19.01.2015)

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Аптека низьких цін Одеса" (далі - ТОВ "Аптека низьких цін Одеса") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Альба Україна" (ПрАТ "Альба Україна") та просить суд визнати недійсним договір від 05.06.2014 №70440-20/14-7, укладений між ПрАТ "Альба України" та Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь".

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що спірний договір суперечить чинному законодавству і укладений з порушенням прав та законних інтересів позивача, оскільки зміна сторони за договором не погоджена, а виконання має бути здійснено на користь ПрАТ "Альба Україна", як визначено умовами договору купівлі - продажу №918 від 17.11.2011. Окрім того, позивач вважає, що спірний договір не направлений на реальне настання наслідків, визначених ним (а.с.3-9).

Відповідач у справі - ПрАТ "Альба Україна" письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.12.2015 до участі у справі в якості відповідача залучено - Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь" (далі - ПАТ "Банк "Київська Русь") (а.с. 1-2).

Відповідач у справі - ПАТ "Банк Київська Русь" у відзиві просить у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірний договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства, а позивачем не доведено факту порушення його прав у зв'язку з укладенням такого договору (а.с.63-65).

До прийняття рішення по суті заявлених вимог, 03.02.2015 позивачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.96-97) з посиланням на неможливість явки в судове засідання представника позивача та неможливість направлення іншого представника.

Щодо задоволення заявленого клопотання заперечував представник відповідача - ПАТ «Банк «Київська Русь».

У задоволенні відповідного клопотання судом відмовлено, з огляду на те, що позивачем, в порушення вимог ч.1 ст.33 ГПК України, не надано доказів у підтвердження обставин, викладених у поданому клопотанні, - зайнятості представника, а також доказів неможливості направлення в судове засідання іншого представника, у т.ч. того, що не перебуває у трудових відносинах з позивачем. Також, з урахуванням повторної неявки в судове засідання повноважного представника, суд розцінює подане клопотання як намагання позивача затягнути розгляд спору у справі по суті.

Розгляд зазначеної справи здійснено без участі представника позивача та відповідача 1, за відсутності його пояснень, враховуючи наступне:

- позивач обізнаний з датою проведення судового засіданні, що підтверджується викладеними у клопотанні про відкладення відомостями;

- копія ухвали від 24.12.2014 про порушення провадження у даній справі направлена відповідачу 1 за адресою, вказаною у Спеціальному витягу з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 25.12.2015 (а.с.49-50), та отримана відповідачем 1 30.12.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №445 (а.с.53-54);

- копія ухвали господарського суду Київської області від 20.01.2015 про відкладення розгляду даної справи направлена за тією ж адресою відповідача 1, що підтверджується відміткою на зворотному боці вказаної ухвали (а.с.94, зворот);

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засідання представник відповідача 2 проти задоволення заявлених вимог заперечував та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача 2, суд

ВСТАНОВИВ:

05.06.2014 між ПрАТ "Альба Україна" (далі - первісний кредитор) та ПАТ "Банк "Київська Русь" (далі - новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №70440-20/14-7 (далі - договір) (а.с.14-17, 67-69).

Відповідно до п. 1.1 договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває (купує) за 794 751,02грн у порядку та на умовах, визначених вказаним договором, право вимоги за зобов'язаннями ТОВ "Аптека низьких цін Одеса" у сумі 794 751,02грн, що випливає з договору купівлі-продажу №918 від 17.11.2011 (далі - договір купівлі-продажу), укладеного між боржником та первісним кредитором, в цілому далі по тексту - основне зобов'язання.

Згідно п. 1.2 право вимоги первісного кредитора за зобов'язаннями боржника на суму зазначену у п. 1.1 вказаного договору, що випливає з договору купівлі-продажу, підтверджується випискою з балансового рахунку боржника.

Первісний кредитор підтверджує, що документи складені ним або за його участю, надані новому кредитору для виконання та/або у зв'язку з умовами вказаного договору, є повними, виключно правдивими та підтверджують дійсність права вимоги, що відступається за цим договором; договір купівлі-продажу наданий з усіма його невід'ємними частинами, додатками/додатковими угодами до нього та відповідно не містить заборони/обмеження на відступлення права вимоги новому кредитору з боку боржника (п. 1.1.3 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, новий кредитор зобов'язаний сплати ціну за відступлення права вимоги, в порядку визначеному договором, яка вказана у п. 1.1 у повному обсязі на користь первісного кредитора не пізніше наступного дня настання будь-якого з перелічених випадків:

- після зарахування (перерахування) в повному обсязі всіх грошових коштів боржником за договором купівлі-продажу, право вимоги за яким відступлено новому кредитору на рахунок нового кредитора;

- після передачі новому кредитору підписаних та належним чином оформлених та завірених, у формі, яка задовольняє нового кредитора: оригіналу акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу між боржником та первісним кредитором, що підтверджує наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку відступаються за цим договором; оригіналів видаткових накладних, специфікацій, інших документів, що підтверджують наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за договором;

- після зарахування частини грошових коштів боржником за договором купівлі-продажу на рахунок нового кредитора та передачі підписаних та належним чином оформлених та завірених у формі, яка задовольняє нового кредитора: оригіналу акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу; оригіналів видаткових накладних, специфікацій, інших документів за договором купівлі-продажу, що будуть підтверджувати наявність боргу боржника в сумі, що дорівнюватиме сумі залишку, яка підлягає подальшій сплаті боржником.

Новий кредитор набуває (купує) права вимоги, що відступається (продається) за цим договором після підписання сторонами договору (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 3.2 договору виконання грошових зобов'язань за вказаним договором може здійснюватись в грошових коштах або шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог (за вибором нового кредитора).

Згідно п. 4.1.1 договору до обов'язків нового кредитора віднесено сплата ціни права вимоги шляхом перерахування коштів на рахунок первісного кредитора або шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог.

Відповідно до п. 4.2.1, 4.2.2 договору до обов'язків первісного кредитора, зокрема, віднесені:

- передача в день укладення вказаного договору новому кредитору за актом приймання передачі договору купівлі-продажу із всіма його невід'ємними частинами/додатками/ додатковими угодами;

- передача у строк до 01.07.2014 новому кредитору: акту звірки взаєморозрахунків між боржником та первісним кредитором; видаткових накладних, специфікацій, інших документів, що підтверджують наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за цим договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору крім права вимоги, новий кредитор набуває право на стягнення з боржника неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням ним зобов'язань за договором купівлі-продажу.

На виконання умов вказаного договору, відповідачем 1 складено довідку №2003а від 05.06.2014 за якою відповідачем 1 підтверджено наявність у власності ПрАТ "Альба Україна" станом на 05.06.2014 майнових вимог, зокрема за договором №918 від 17.11.2011 у сумі 794 751,02грн (а.с.72-77).

Між відповідачами складено акт приймання передачі від 05.06.2014, відповідно до якого первісний кредитор зняв з балансу, а новий кредитор взяв на баланс дебіторську заборгованість у сумі 794 751,02грн (а.с.71).

25.06.2014 позивачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу №918 від 17.11.2011 у сумі 794 751,02грн (а.с.78), що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (а.с.79-80).

Вважаючи умови даного договору такими, що суперечать законодавству, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є дійсність вищевказаного договору відступлення права вимоги.

Оспорюючи відповідний договір, позивач стверджує, що він не відповідає вимогам законодавства, зокрема, укладений з порушенням прав та законних інтересів позивача без надання останнім згоди на його укладення; не містить всіх істотних умов господарського договору, без підтвердження суми, що відступається, належними первинними документами; договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заявлені вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступленя права вимоги).

Договір про відступлення права вимоги як і будь-який інший правочин має відповідати встановленим вимогам.

Зокрема, в силу ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недотримання зазначеної вимоги, за змістом ст.215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.

Вважаючи відповідний договір недійсним, позивач посилається на те, що він суперечить ст.512 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 3 вказаної статті визначено, що кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Так, згідно ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, вказана норма визначає загальне правило, в силу якого на заміну кредитора у зобов'язанні згода боржника не потрібна. Однак, встановлює виключення з відповідного правила - відповідна заміна неможлива без згоди кредитора у випадках, встановлених законом. Крім того, конструкція відповідної норми дозволяє зробити висновок, що загальне правило, визначене відповідною нормою, щодо заміни кредитора без згоди боржника, може бути змінено за волевиявленням сторін, оскільки вона визначає, що інше правило може бути встановлено у договорі, зокрема, такому, в силу якого виникає зобов'язання у якому здійснюється заміна. Це відповідає загальним принципам цивільного та господарського законодавства.

Між тим, ні умови договору, ні закон не містять заборони на зміну кредитора у зобов'язаннях, які виникають за умовами договору купівлі-продажу від 17.11.2011, укладеного між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ «Аптека низьких цін Одеса» (а.с.18-19), право вимоги виконання зобов'язання за яким передано відповідачу 2.

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Оскільки договір укладено у письмовій формі як і основний договір, посилання позивача на недотримання форми договору необґрунтовані.

При цьому, позивач невірно вважає повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні формою внесення змін до договору, оскільки таке повідомлення не замінює угоду про заміну кредитора у зобов'язанні, більш того, укладення відповідної угоди передує направленню повідомлення, а не навпаки; направлення повідомлення є похідним від факту укладення відповідної угоди.

Крім того, відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Статтею 518 ЦК України визначено, що боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Однак, не надання документів, які засвідчують право або наявність заперечень боржника щодо вимог кредитора не є підставою вважати спірний договір недійним; більш того, не подання таких документів кредитором нового кредитору ніяк не порушує прав позивача, який згідно ч.2 ст.517 ЦК України, має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні, а, відповідно до ст. 518 ЦК України, має право висувати проти вимог кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора.

Не підтверджені і доказами твердження позивача про те, що договір не спрямований на реальне настання наслідків, обумовлених ним, оскільки це спростовується зібраними у справі доказами.

Зокрема, актом прийому-передачі права (а.с.71), договором №7 від 05.06.2014 про зарахування зустрічних однорідних вимог у сумі 794 751,02грн, укладеним між відповідачем 1 та відповідачем 2 (а.с.81,88).

Відповідно до умов якого сторони дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України про зарахування взаємних зустрічних однорідних вимог за оспорюваним договором та кредитним договором №99117-20/13-1 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 06.11.2013.

Отже, сторонами вчинялись дії на виконання умов відповідного договору, у т.ч. оплати права, переданого за таким договором відповідачу 1, передачі відповідного права.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що спірний договір є недійсним.

Крім того, позивачем не доведено у чому саме полягає факт порушення права у зв'язку з укладенням між відповідачем 1 та відповідачем 2 спірного договору, між тим, в судовому порядку підлягає захисту саме порушене право або охоронюваний законом інтерес.

За таких обставин, підстав для задоволення заявлених вимог не має.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення; повне рішення складено 06.02.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Суддя Ейвазова А.Р.