ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2015 р. Справа № 909/1318/14

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовська Л. М. , при секретарі судового засідання Войцеховська Х.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "PZU Україна", вул. Артема, 40, м. Київ, 04053;

представник позивача: Товариство з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна", вул. Артема, 52 А, офіс 147, м. Київ, 04053;

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", вул. Василіянок, 22, м. Івано-Франківськ, 76018;

про стягнення 15284 грн. 70 коп.

за участю представників сторін:

Від позивача: не з'явилися;

Від відповідача: не з'явилися.

ВСТАНОВИВ: Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "PZU Україна", представник позивача: Товариство з додатковою відповідальністю "Інтер-Ріск Україна" звернулось до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення 15284 грн. 70 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явилися, однак надіслав суду клопотання №125/2012 від 23.01.15 (вх.№1289/15 від 29.01.15), в якому зазначає про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить здійснити розгляд справи без участі представника позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування, позивач посилається на наявність права вимоги до відповідача в регресному порядку на підставі ч. 6 ст. 261, ст.ст. 993, 1187, 1188 Цивільного кодексу України.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив суду заяву вих.№52 від 20.01.15 (вх.№822/15 від 22.01.15) про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

16.12.14 відповідачем подано відзив на позовну заяву вих.№1739 від 15.12.14 (вх.№20077/14 від 16.12.14), у якому проти позовних вимог заперечує. Зазначає про те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на вимоги законодавства в частині суброгації, однак стягнення просить здійснити в порядку регресу.

Крім того, відповідачем подано заяву б/н від 23.12.14 (вх.№271/15 від 13.01.15) про застосування строків позовної давності, у якій зазначає про те, що оскільки при суброгації відбувається зміна кредитора у вже наявному зобов'язанні, перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення основного зобов'язання, у даному випадку страхового випадку.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.10.2010 р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "PZU Україна" (позивачем) як страховиком та Логіновим Германом Юрійовичем як страхувальником було укладено договір страхування транспортних засобів №АМ.008543, предметом якого є страхування автомобіля "Mitsubishi Outlander" 2008 р. державний реєстраційний номер ВС 7251 ВО, страхова сума становить 148000 грн.

Згідно п.6 договору, застрахованими ризиками є, зокрема, АК ДТП - АВТОКАСКО дорожньо-транспортна подія.

Як встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.10.11 р. у справі №3-2230/11 р., Гамала А.М. 14.09.2011р., керуючи автомобілем марки "ГАЗ 3307", д.н.з. 064-03 ТА по вул. Липинського - Чорновола в м. Львові, не вибрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки "Mitsubishi" д.н.з. ВС 7251 ВО, чим скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Згідно довідки №8875663 від 13.10.14 про дорожньо-транспортну пригоду, зафіксовані механічні пошкодження задньої центральної частини автомобіля марки "Mitsubishi" д.н.з. ВС 7251 ВО.

15.09.2011 р. до позивача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "PZU Україна" звернувся страхувальник - Логіновий Герман Юрійович із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв'язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком.

Позивач на підставі Страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи з рахунку №1112 від 10.10.11, враховуючи висновок №2020/11 експерного автотоварознавчого дослідження від 19.10.11, здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника Логінова Германа Юрійовича в розмірі 15284 грн. 70 коп., що підтверджується платіжним дорученням №12109 від 21.11.11.

На момент настання страхового випадку, транспортний засіб марки "ГАЗ 3307", д.н.з. 064-03 ТА, яким керував Гамала Андрія Михайловича був застрахований (забезпечений) Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Галицька" (відповідачем) згідно полісу №АА/0057225 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.11.

Відповідно до полісу, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно п. 2 полісу, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн.

07.04.12 позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування №125/2012-05/ИР, в якій просив відповідача здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу) в розмірі 15284 грн. 70 коп. Однак, відповідачем вказана вимога залишена без задоволення.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника до страховика називається суброгацією. При суброгації нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

І регрес, і суброгація виникають на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров'ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння тощо. Суброгація також виникає на підставі закону - ст. 993 ЦК та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Ці інститути мають різний режим правового регулювання. Так, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК встановлений особливий правовий режим, зокрема, при суброгації відбувається лише зміна осіб у вже наявному зобов'язанні (зміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. Це означає, що одна особа набуває прав і обов'язків іншої особи у конкретних правовідносинах. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. При регресі одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При суброгації до страховика переходить лише частина вимоги страхувальника до заподіювача шкоди, яка дорівнює розміру страхового відшкодування.

Подання регресного позову також регулюється ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в якій наведено перелік підстав з яких страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов.

З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

В даному випадку до страховика - позивача, який виплатив страхове відшкодування потерпілому - страхувальнику в розмірі 15284 грн. 70 коп. на підставі договору страхування транспортних засобів №АМ.008543 від 16.10.2010 р., у межах його фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька", яке застрахувало відповідальність за заподіяння шкоди перед третіми особами під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, в даному випадку виникли відносини суброгації, за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а відтак застосовуванню підлягають норми ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України, на противагу ст.ст. 1187,1188, 1191 ЦК України, на які посилається позивач та які, в свою чергу, регулюють інші суміжні відносини - відносини регресу.

Аналогічна правова позиція щодо виникнення відносин суброгації при переході права вимоги від страхувальника до страховика викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.14 по справі №3-165гс14.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до ст. 262 Цивільного кодексу України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Судом встановлено, що в спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

З огляду на те, що при суброгації відбувається зміна кредитора у вже наявному зобов'язанні, перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку.

Представником відповідача подано заяву б/н від 23.12.14 (вх.№271/15 від 13.01.15) про застосування строків позовної давності.

Враховуючи те, що страховий випадок мав місце 14.09.2011р., строк позовної давності сплив 13.09.2014 р.

Позовну заяву подано до господарського суду 24.11.14, отже, позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності.

За таких обставин, у страховика виникло право подати позов до суду саме з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 25.12.2013р. Верховного Суду України по справі №6-112цс13.

Відповідно до пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За висновками суду, невиплата позивачу, як особі, яка у відповідності до положень договору страхування транспортних засобів №АМ.008543 від 16.10.2010 р. здійснила виплату страхового відшкодування у межах фактичних витрат, та до якої перейшло право вимоги до відповідача, як до особи, що застрахувала відповідальність за заподіяння шкоди перед третіми особами під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, свідчить про наявність порушеного права Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "PZU Україна".

Суд зазначає, що доводи позивача про те, що строк позовної давності повинен розраховуватись на підставі приписів ч.6 ст.261 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання (з моменту повної виплати страхового відшкодування), є необґрунтованими, з огляду на встановлену судом правову природу договірних правовідносин страхування (суброгація), які виникли між сторонами.

Заява з наведенням поважності причин пропущення строку позовної давності позивачем до суду не подавалась.

З огляду на встановлені судом обставини справи, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "PZU Україна" не підлягають до задоволення у зв'язку зі спивом строку позовної давності.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 256, 257, 262, 267, 512, 514, 993 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 43, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у позові Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "PZU Україна" до

Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Галицька" про стягнення 15284 грн. 70 коп. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.15

Суддя Неверовська Л. М.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Озарко Л. Р. 03.02.15