КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 910/22279/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковриженко С.О. - представник;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Терра Банк»

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 10.11.2014р.

у справі № 910/22279/14 (суддя Т.Ю. Трофіменко)

за позовом Фізичної особи-підприємця Каленика Дмитра Олександровича

до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк»

про стягнення 74 862,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Каленик Дмитро Олександрович звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» про стягнення 74 862,90 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 10.11.2014р. у справі № 910/22279/14 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Каленика Дмитра Олександровича задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК на користь Фізичної особи - підприємця Каленика Дмитра Олексійовича 32 670 грн. 90 коп. основного боргу, 915 грн. 69 коп. пені, 617 грн. 72 коп. судового збору. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апеллянт наголошує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги той факт, що 21.08.2014 р. Правлінням Національного банку України прийнята Постанова № 518 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТЕРРА БАНК» до категорії неплатоспроможних». На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 р. прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК», згідно з яким в ПАТ «ТЕРРА БАНК» з 22.08.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію. Відповідно до Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.11.2014 р. № 122 «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ТЕРРА БАНК» продовжено строк дії тимчасової адміністрації у ПАТ «ТЕРРА БАНК» до 22.12.2014.

Апелянт зазначає, що вимога позивача про стягнення заборгованості, є вимогою кредитора (вимогою щодо виконання відповідачем зобов'язань по сплаті заборгованості за орендну плату та вартості комунальних послуг), задоволення якої не здійснюється згідно з ч. 5 ст. 36 Закону та п. 1.15 розділу 2 глави III Положення.

Також варто зауважити, що згідно з укладеним між позивачем та відповідачем договором суборенди нерухомого майна № 5 від 01.07.2013 р. розмір відшкодування вартості комунальних послуг визначається за показниками лічильників (у разі їх наявності) або за чинними нормативами споживання комунальних послуг, на підставі обґрунтованого розрахунку їх вартості та належним чином засвідчених копій відповідних первинних документів (оригінали яких надані орендодавцю постачальниками комунальних послуг), та переданих орендодавцем орендарю.

Апелянт зазначає, що позивачем в порушення наведеного вище не надано відповідачу (орендарю) засвідчених копій первинних документів для підтвердження вірності розрахунку вартості комунальних послуг, що є предметом спору у справі

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/22279/14 .

03.02.2015 року представник відповідача в судове засідання представник відповідача не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати необхідних заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія встановила наступне:

01.07.2013р. між Фізичною особою - підприємцем Калеником Дмитром Олександровичем та Публічним акціонерним товариством "ТЕРРА БАНК" було укладено договір суборенди №5 нежитлового приміщення.

Відповідно до договору позивач передає, а відповідач приймає в тимчасове користування наступне майно: нежитлове приміщення №1, площею 56 кв.м. у житловому будинку літера А-5 на першому поверсі, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Титова, 1 з обладнанням, розташованому в ньому.

Пунктом 5.2 договору зазначено, що розмір плати за суборенду по договору за об'єкт у цілому складає щомісячно 12500 грн., що на день укладання цього договору складає 1 564,51 доларів США 51 цент.

Плата за суборенду сплачується орендарю у національній валюті України згідно з курсом НБУ, діючому на день розрахунку, та обов'язково перераховується сторонами у разі істотної зміни курсу долара США НБУ (коливання більш, ніж 10%) , при цьому плата за суборенду не може бути менш ніж 9 400 грн., та не більше 14100 грн. щомісяця.

Усі інші витрати понад плати за суборенду об'єкту суборендар несе самостійно або компенсує їх орендарю у повному обсязі (згідно п. 5.1 договору).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що плата за суборенду сплачується орендарю в безготівковому виді щомісячно не пізніше 10 числа за поточний місяць (авансом) з обов'язковим виставленням рахунку.

18.06.2014 року позивачем було виставлено рахунок, в якому було нарахована доплата за суборенду об'єкту відповідно до п. 5.2. договору за березень - червень включно у розмірі 1600,00 гривень за кожний місяць. Загальна сума складає 6400,00 гривень.

Між позивачем та відповідачем 18.06.2014 року підписано акт виконаних робіт, яким було підтверджено нарахування доплатити за суборенду 6400,00 грн., а також сторони погоджуються з цим та не мають претензій один до одного.

Відповідач не сплатив позивачу вищезазначену суму.

За липень з урахуванням п. 5.2 договору позивач виставив рахунок відповідачу по сплаті плати за суборенду у розмір 14 100,00 грн. Однак дані кошти відповідач не сплатив.

Між позивачем та відповідачем 30 липня 2014 року був підписаний договір про внесення змін та доповнень №1 до договору. За умовами даного договору про внесення змін було змінено п.4.1 договору, а саме: строк суборенди закінчується 01.09.2014 року.

Відповідно до умов даного договору про внесення змін та доповнень сторони прийшли до згоди, що плата за суборенду буде нараховуватись у розмірі 12 500,00 грн. Крім того передбачено, що суборендар в строк до 06.08.2014 р. сплачує суборенду у розмірі 25000, 00 грн - за липень- серпень 2014 р.

Як свідчать матеріали справи, спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов'язань не було здійснено доплату за суборенду, а саме: за березень - червень 2014року в сумі 6 400 грн., 25 000 грн. сума орендної плати, яка була перерахована за липень - серпень, на заблокований відповідачем рахунок позивача у банку, 25 000 грн. сума орендної плати нарахована за вересень - жовтень 2014 року, 1270, 90 грн. заборгованість за комунальні послуги, 17 192, 00 грн. пеня.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальним порядком укладання господарських договорів визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. (ст. 181 ГК України).

Частиною 6 ст. 283 ГК України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пункт 3 статті 774 ЦК України визначає, що до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму (ст. 765 ЦК України).

Відповідно до ст. 284 ГК України однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно з п. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищезазначене, відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором не виконано та вартість оренди та наданих комунальних послуг не сплачено.

Матеріали справи свідчать, що 21.08.2014 Національним банком України постановою № 518 віднесено Публічне акціонерне товариство "Терра Банк" до категорії неплатоспроможних.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 72 від 21.08.2014 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк" розпочато з 22.08.2014 процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно. Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Ірклієнка Юрія Петровича.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 призначено Ірклієнка Юрія Петровича провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Терра Банк" строком на три місяці з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.

Таким чином, станом на момент звернення позивача з вимогою до відповідача сплатити грошові кошти, у відповідача запроваджена тимчасова адміністрація.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи розпочата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи зі суті (змісту) та згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо:

1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті;

1) сплати регулярного збору до Фонду;

2) витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті;

3) виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку;

4) виплати аліментів, пенсій, стипендій, інших соціальних, державних виплат, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, ушкодженням здоров'я або смертю, тощо;

5) здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації;

6) здійснення купівлі-продажу валюти фізичними та юридичними особами для погашення ними зобов'язань за кредитними договорами, виконання вимог, встановлених законодавством, для обов'язкового продажу валюти.

Між сторонами склалися відносини на підставі договору суборенди, які регулюються положеннями глави 58 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі приміщення в суборенду, користування ним відповідачем, а також існування у відповідача заборгованості по сплаті суборенд них та комунальних платежів в сумі 32 670,90 грн.

Слід зазначити, що відповідач свого обов'язку зі спати суборендних платежів належним чином не виконав, у зв'язку із чим заборгованість відповідача по суборендній платі та комунальним послугам становить 32 670,90 грн.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочку платежу в сумі 17 192, 00 грн.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 9.4 договору, в разі прострочення сплати орендних платежів або прострочення сплати інших платежів, неповне внесення плати за користування майном, плати за спожиті комунальні послуги, а також інших платежів, передбачених даним договором, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 2% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що позивачем нараховано пеню без урахування Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до здійсненого судом перерахунку пені, з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочку оплати орендних та комунальних платежів в сумі 915,69 грн.

Розрахунок суми пені - подвійна облікова ставка НБУ.

Сума боргу 6400 (грн.) за період прострочення з 23.06.2014 - 16.07.2014 складає 79.96 грн.

Сума боргу 6400 (грн.) за період прострочення з 17.07.2014 - 21.08.2014 складає 157.81 грн.

Загальна сума пені за договором складає 237.76 грн.

Розрахунок суми пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу 14100 (грн.) за період прострочення з 23.06.2014 - 16.07.2014 складає 176.15 грн.

Сума боргу 14100 (грн.) за період прострочення з 17.07.2014 - 21.08.2014 складає 347.67 грн.

Загальна сума пені за договором складає 523.82 грн.

Розрахунок суми пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу 25000 (грн.) за період прострочення з 06.08.2014 - 14.08.2014 складає 154.11 грн.

Загальна сума пені за договором складає 154.11 грн.

В іншій частині позовні вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки нараховані без врахування Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 25 000 грн. сума орендної плати, яка навмисно перерахована на липень - серпень, на заблокований відповідачем розрахунковий рахунок позивача у банку.

Позовні вимоги в цій частині мотивовані тим, що 28.04.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку №15246/980. Відповідно до умов даного договору відповідач відкрив поточний рахунок, яким позивач користувався у відповідності до вимог чинного законодавства та сплачував за нього плату у розмірі встановленому відповідачем. Таким чином позивач зі свого боку виконував всі зобов'язання по даному договору.

Пунктом 3.2.2. договору передбачено, що позивач має право отримати готівкові кошти за умови наявності їх на поточному рахунку. Але відповідач порушує умови цього договору, а саме: до теперішнього часу позивач не має змоги зняти з даного поточного рахунку свої грошові кошти.

Згідно з ч. 1 п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12.11.2013 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.12.2003 за № 1172/8493 (далі Інструкція), поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта.

Відповідно до п. 20.5 Інструкції, затвердженою постановою Національного банку від 12.11.2003 року №492 "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", закриття поточного рахунку за бажанням клієнта здійснюється на підставі його заяви про закриття поточного рахунку, складеної в довільній формі із зазначенням таких обов'язкових реквізитів: найменування банку; найменування (прізвища, ім'я, по батькові), коду за ЄДРПОУ (реєстраційного номера облікової картки) власника рахунку; номера рахунку, який закривається; дати складання заяви.

Пунктом 20.6. Інструкції передбачено, що банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком [з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо].

Положеннями ч. 3 ст. 1075 ЦК України передбачено, що залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Як вбачається зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

З огляду на вищенаведене, у відповідача перед позивачем існувало зобов'язання щодо перерахування грошових коштів, передбачене договором.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушеним є право позивача (клієнта) на отримання послуг банку щодо закриття банківського рахунку відповідно до умов договору.

Виходячи із змісту укладеного між сторонами договору, а також умов договору, які порушені з боку банку, керуючись нормами чинного законодавства України, належним способом захисту в даному випадку є спосіб, встановлений п. 5 ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України: примусове виконання обов'язку в натурі (зобов'язання здійснити переказ грошових коштів).

З урахуванням викладеного, слід зазначити, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому позовні вимоги в частині стягнення 25 000 грн. сума орендної плати, яка навмисно перерахована на липень - серпень, на заблокований відповідачем розрахунковий рахунок позивача у банку задоволенню не підлягають.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не підтверджені відповідними доказами, не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не передбачається заборона судового захисту прав та інтересів кредиторів банку.

Право на судовий захист гарантовано Конституцією України та не може бути нічим обмежене.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" лише запроваджує певні обмеження, зокрема, щодо відповідальності неплатоспроможних банків за невиконання ними своїх зобов'язань, встановлює заборону на примусове стягнення коштів та майна банку, однак, не стосується можливості підтвердження рішенням суду наявної суми боргу банку боржника перед його кредиторами. Визначає черговість задоволення вимог кредиторів.

Як зазначено представником позивача, відповідач не повернув позивачу орендоване приміщення та не сплачує за нього жодних грошових коштів, продовжуючи порушувати умови договору суборенди, ігнорувати норми діючого законодавства.

Статтею 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

Під час дії тимчасової адміністрації витрати пов'язані із здійсненням діяльності банку повинні сплачуватись в повному обсязі.

Тимчасова адміністрація була введена до 22 листопада 2014 року, після чого було вирішено подовжити термін дії тимчасової адміністрації ще на один місяць, тобто до 22 грудня 2014 року. 23 грудня 2014 року НБУ відізвано ліцензію ПАТ «ТЕРРА БАНК» та прийнято рішення про ліквідацію даного банку.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 80, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» на рішення Господарського суду м.Києва від 10.11.2014р. у справі № 910/22279/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м.Києва від 10.11.2014р. у справі № 910/22279/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/22279/14 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх