КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 910/20172/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача : представник - Чернякова О.С. ( довіреність б/н від 14.08.2014)

від відповідача: представник - Полосухіна Н.В. ( довіреність № 89 від 03.11.2014)

розглянувши апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я "

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.11.2014р.

у справі № 910/20172/14 (суддя: Ярмак О.М.)

за позовом Приватного підприємства "Трейд-М"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я "

про стягнення 48 076,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 34000,00 грн. основного боргу, 12376,00 грн неустойки, 1700,00 грн штрафу за договором № 25/03 на поставку продукції від 25.03.2011р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/20172/14 позовні вимоги задоволені в повному обсязі: стягнуто з відповідача на користь позивача 34000 грн. 00 коп. основного боргу, 12 376 грн. 00 коп. неустойки, 1700 грн. 00 коп. штрафу. Мотивуючи рішення суд першої інстанції, зазначив, що відповідач після отримання від позивача попередньої оплати на загальну суму 34 000 грн. не виконав своє зобов'язання щодо поставки продукції, отримані грошові кошти відповідно до умов п.2.1 договору № 25/03 від 25.03.2011р., не повернув.

Не погоджуючись з винесеним рішенням, відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/20172/14 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначив, що судом першої інстанції були порушенні норма процесуального та матеріального права, стягнення судом першої інстанції, суми неустойки та штрафу за прострочення поставки товару є необґрунтованим.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/20172/14 та призначено до розгляду.

27.01.2015 року через відділ документального забезпечення від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив апеляційну скаргу залишати без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

25.03.2011р. між позивачем -ПП "Трейд-М" (покупець за договором) та відповідачем - ТОВ "Агрофірма Еліта Придніпров'я" (постачальник) був укладений договір на поставку продукції № 25/03 (а.с.13)

За умовами зазначеного договору, постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язаний передати в обумовлений договором строк вирощену продукцію (пшениця, соняшник, кукурудза, соя, ячмінь) покупцю для використання в підприємницькій діяльності, а покупець-прийняти й оплатити ці товари.

Згідно з п. 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 (а.с. 14) від 01.06.2012 року, постачальник здійснює поставку товару з 01.07.2012р. по 22.10.2013р. У випадку не поставки товару постачальник зобов'язаний повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок покупця протягом 7 банківських днів з моменту закінчення строку поставки, тобто не пізніше 31.10.2013р. Найменування, кількість та ціна товару вказується в рахунку і в накладній. Датою поставки вважається дата поставки товару на склад покупця; право власності на товар переходить до покупця з моменту поставки товару на склад покупця. (п.п. 1.2., 2.2., 2.3.). Покупець здійснює передплату за товар в сумі 34000 грн. 00 коп. на розрахунковий рахунок постачальника, а саме: 25.03.2011 - 14000 грн., 22.04.2011р. - 20 000 грн. (п. 4.4. )

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивач по рахунках № 1 від 25.03.2011р., № 22 від 22.04.2011р. перерахував відповідачу передплату у розмірі 34 000 грн., а саме: 25.03.2011р. суму 14 000 грн., 22.04.2011р. суму 20 000 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача від 25.03.2011р. та платіжного доручення № 29 від 22.04.2011р., копії яких долучені до матеріалів справи. (а.с. 15-16)

Оскільки відповідач не виконав умови договору поставки № 25/03 від 25 березня 2011 року та додаткової угоди № 1 від 01 червня 2012 року, товар в обумовленій кількості не поставив, кошти сплачені за поставку товару не повернув, позивач змушений був звернутись з позовними вимогами про стягнення 34 000 грн. - суми грошових коштів сплачених за товар; неустойки 12 376 грн. та 1 700 грн. штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач своє зобов'язання щодо поставки обумовленого договором товару у визначені строки, не виконав, суму передплати у строки, які визначені п. 2.1 договору, не повернув.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції частково зважаючи на наступне.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін .

Як передбачено ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Отже за умовами, пункту 2.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.06.2012 встановлено строк поставки товару та обов'язок постачальника у випадку не поставки товару повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок покупця протягом 7 банківських днів з моменту закінчення строку поставки, але не пізніше 31.10.2013р.

Таким чином, уклавши додаткову угоду сторони погодили, що з 31.10.2013 року що зобов'язання з поставки товару є припиненим з одночасним виникненням обов'язку з повернення коштів передплати.

Відповідачем у передбачені строки суму попередньої оплати позивачу не було повернено.

З огляду на викладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з повернення коштів настав, проте зобов'язання виконано не було.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, та не спростовується відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи належним чином доведено, що відповідач своє зобов'язання щодо поставки обумовленого договором товару, у т.ч. у визначені строки, не виконав, суму передплати у строки, які визначені п. 2.1 договору, не повернув.

Щодо посилання відповідача на банківські виписки на підтвердження повернення сум попередньої оплати , колегія суддів зазначає, що вищевказані докази представником відповідача не надавались до суду першої інстанції та не були залучені ним до апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази оплати відповідачем вказаної суми боргу, в тому числі в установлені договором строки .Неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань є порушенням умов договору на поставку продукції № 25/03 від 25.03.2011р., вимог чинного законодавства Україна, отже, судом першої інстанції правомірно було стягнуто з відповідача на користь позивача суду основного боргу в розмірі 34000 грн. 00 коп.

Щодо стягнення 12 376,00 грн. неустойки у розмірі 0,2% за період з 23.10.2013р. по 22.04.2014р., та 1 700,00 грн. штрафу у розмірі 5% колегія суддів зазначає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплаченого товару або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Частинами 1.3 ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією з сторін друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється

Так, додатковою угодою сторони зафіксували відмову покупця від виконання договору з 22.10.2013 в частині зобов'язання постачальника здійснити поставку товару та одночасно було встановлено строк повернення передплати - з 22.10.2013 по 31.10.2013.

Отже, 22.10.2013 зобов'язання відповідача з поставки товару є припиненим з одночасним виникненням обов'язку з повернення коштів попередньої оплати.

При цьому, покупець з 22.10.2013 вправі був не приймати виконання робіт з поставки.

Відповідно, як наслідок, з вказаної дати не можуть нараховуватися санкції, що тривають у часі за нездійснення поставки після 22.10.2013.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що позивач правомірно нарахування неустойки (пені) за не поставку товару, отже позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація).

Характерною ознакою новації є укладення між тими ж сторонами нового зобов'язання, про що вказано у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 27.10.2014 № 01-06/1666/14 з посиланням на постанови від 09.09.2014 №№ 5011-1/1043-2012-42/528-2012, 5011-35/1533-2012-19/522-2012 та 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 16.09.2014 № 5011-42/1230-2012-69/542-2012, від 23.09.2014 № 5011-35/1271-2012.

У даному випадку не виникає саме нове зобов'язання. Предмет договору поставки залишився незмінним. Відбулось припинення зобов'язання з поставки та у зв'язку з цим у постачальника виник обов'язок повернути отриману ним за майбутню поставку товару передплату як виконане покупцем.

Відповідно такий обов'язок не є новим зобов'язанням в розумінні ст. 509 Цивільного кодексу України та не відбулась новація, передбачена ст. 604 даного Кодексу.

Крім цього, колегія суддів погоджується з задоволенням вимоги про стягнення штрафу в розмірі 5% від вартості непоставленої частини товару, оскільки відповідачем всупереч п. 2.1 договору (в редакції Додаткової угоди № 1 від 01.06.2012) було порушено зобов'язання з його поставки.

Так, відповідачем у строк встановлений наведеним пунктом договору (з 01.07.2012 по 22.10.2013) зобов'язання з поставки товару не виконав.

Невиконання зобов'язання з поставки товару є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 % від вартості непоставленої частини товару, оскільки відповідачем всупереч п.2.1 ( в редакції додаткової угоди № 1 від 01.06.2012 року) було порушено зобов'язання з його поставки.

Так , відповідач у строк встановлений наведеним пунктом договору ( з 01.07.2012 року по 22.10.2013 року ) зобов'язання з поставки товару не виконав.

Невиконання зобов'язання з поставки товару є підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, оскільки рішення прийнято у відсутності уповноваженого представника відповідача, який в свою чергу надсилав клопотання про відкладення, та не надання можливості ознайомитись з матеріалами справи до винесення рішення є необґрунтованими зважаючи на наступне.

У відповідності до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Таким чином, наведені скаржником обставини в обґрунтування причин неявки представника у судове засідання, не можуть бути визнані поважними. Керівник (виконавчий орган) підприємства може, як самостійно здійснювати представництво інтересів товариства директором, якого він являється, так і не позбавлений права обрати будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функції по представництву інтересів підприємства.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а відповідно до протоколу від 11.11.2014 року представник відповідача був присутній у судовому засіданні, та не був позбавлений можливості надати свої пояснення та заперечення стосовно суті спору, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 18.11.2014р. за відсутності представника відповідача.

Звертаючись до суду із позовом у даній справі, Приватного підприємства "Трейд-М" просило стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я " грошові кошти у загальній сумі 48076,00 грн. Судом апеляційної інстанції встановлено обґрунтованість позовних вимог в загальній сумі 35700,00 грн. Відтак, сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідачів за подання позову, складає 1 355,63 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою у даній справі, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я " просило скасувати рішення в повному обсязі. Судом апеляційної інстанції встановлено обґрунтованість вимог апеляційної скарги у сумі 12376,00 грн.. Відтак, сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача за подання апеляційної скарги, складає 235,68 грн.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є частково обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014р. підлягає скасуванню в частині стягнення неустойки.

Керуючись ст. ст. 49, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" на рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/20172/14 задовольнити.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/20172/14 скасувати в частині стягнення неустойки в розмірі 12 376,00 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподраьске товариство обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" (01024, м. Київ, пров. Чекистів, буд. 1-А, кв. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-М" (51900, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, буд. 5, кв. 29, ) 1 355,63 грн. судовий збір за подачу позову. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд-М" (51900, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, вул. Алтайська, буд. 5, кв. 29, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподраьске товариство обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" (01024, м. Київ, пров. Чекистів, буд. 1-А, кв. 2, ) 235,68 грн. судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Видачу наказу доручити господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/20172/14 повернути господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко