РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015Справа №910/28294/14

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство

«Дизайн та архітектура молодіжних авторів»

До Публічного акціонерного товариства «Терра банк»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд»

Про визнання договору № П/13/37 від 10.02.2014 недійсним

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 - по дов. № б/н від 30.10.2014

від відповідача ОСОБА_3 - по дов. № 308 від 25.12.2014

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» до Публічного акціонерного товариства «Терра банк» про визнання недійсним договору поруки № П/13/37 від 10.02.2014 на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.12.2013 між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір № КЛ/13/37. В забезпечення виконання зобов'язань якого між відповідачем та позивачем укладений договір поруки № П/13/37 за умовами якого позивач відповідає в разі порушення третьою особою зобов'язань як солідарний боржник. При цьому у позивача не було будь-яких активів, які б могли слугувати забезпеченням виконання зобов'язання, а отже відповідач видав, по суті, бланковий кредит, тобто без забезпечення. Позивач, вважає, що відповідач (банк) уклав кредитний договір, умови якого передбачають надання третій особі (клієнту) переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. У відповідності до положень ст. 38 ч. 3 п. 6) Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, то такі правочини є нікчемними. Вважає також, що договір суперечить вимогам ст. 1052 Цивільного кодексу України та ст.ст. 345, 346 Господарського кодексу України. Зазначає, що оскільки кредитний договір є нікчемним, то договір поруки, який забезпечує недійсне зобов'язання за кредитним договором є недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28294/14, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» та призначено справу до розгляду на 20.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/28294/14 від 20.01.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача і третьої особи та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 19.12.2014, розгляд справи був відкладений на 29.01.2015.

Позивач в судовому засіданні 29.01.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 29.01.2015 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що у ПАТ «Терра Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду та має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій, зокрема, має право повідомляти сторони, за договорами, зазначеними у частині 2 ст. 38 Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів. Обов'язок і виключні повноваження щодо виявлення правочинів, які є нікчемними з підстав визнаних цим Законом, покладені/надані лише Уповноваженій особі Фонду протягом строку здійснення тимчасової адміністрації (у подальшому і ліквідації) банку. Більше того, порядок вчинення Уповноваженій особі Фонду зазначених дій також чітко регламентований Законом і не підлягає застосуванню будь-яким іншим суб'єктом відповідних правовідносин, крім Уповноваженої особи. Відповідно, жодна інша особа, у тому числі позивач, не наділений правами чи повноваженнями щодо визнання правочинів нікчемними, а також щодо застосування наслідків недійсності нікчемного иравочину з підстав, які передбачені цим Законом. Це означає, що таке право є відсутнім, а його порушення може бути лише уявним, і тому не підлягає захисту в судовому порядку, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Всі інші обґрунтування позивача, наведені ним у позові, є такими, що випливають із описаного вище права вважати правочин нікчемним, яке є уявним, а тому не можуть бути прийняті до уваги в якості належних доказів по справі. За результатами розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/23075/14 прийнято рішення про солідарне стягнення заборгованості з позивача та третьої особи за кредитним договором. Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва № 910/27943/14 від 27.01.2015 підтверджена дійсність кредитного договору.

Третя особа в судове засідання 29.01.2015 не з'явилась, письмових пояснень з приводу заявлених позивачем позовних вимог не подала.

В судовому засіданні 29.01.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.12.2013 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (банк) було укладено кредитний договір № КЛ/13/37 (далі - кредитний договір).

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк відкриває позивальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію (далі - кредит) з загальним лімітом в сумі 138 500 000,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування, встановленого в п. 1.3. цього договору, в розмірі 23,8% річних та сплачувати інші платежі, передбачені цим договором.

Цільове використання (мета) кредиту для поповнення оборотних коштів (п. 1.2. кредитного договору).

Згідно з п. 1.3. договору кредитного строк кредитування:

1.3.1. кредитна лінія відкривається з 26.12.2013 по 25.11.2014 (включно).

1.3.2. позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строки (терміни) по 25.11.2014 (включно).

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 10.02.2014 між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» (поручитель) було укладено договір поруки № П/13/37 (далі - договір поруки).

Відповідно до п 1.1. договору поруки в порядку та на умовах, визначених цим договором, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором за виконання товариством з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» його зобов'язань за кредитним договором № КЛ/13/37 від 26.12.2013 укладеним між кредитором і боржником, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії (надалі за текстом - основний договір), включаючи зобов'язання із повернення отриманих грошових коштів (суми кредиту), сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій, пені, інших штрафних санкцій, відшкодування збитків, тощо. Строк, порядок надання та повернення кредиту, нарахування та сплати процентів, комісій визначено основним договором.

Згідно з п. 1.2. договору поруки в разі порушення боржником своїх зобов'язань за основним договором боржника і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Позивач вказує на те, що кредитний договір укладено відповідачем (банком) на умовах надання третій особі (клієнту) переваг (пільг), а тому кредитний договір є нікчемним в силу ст. 38 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що в свою чергу свідчить про недійсність і договору поруки, який підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 Цивільного кодексу України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Правління Національного банку України № 518 від 21.08.2014 Публічне акціонерне товариство «Терра Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення № 72 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк», згідно якого в ПАТ «Терра Банк» з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 по 22.11.2014.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.11.2014 прийнято рішення № 122 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Терра Банк» до 22.12.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 148 від 21.08.2014 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Терра Банк» - ОСОБА_4 (далі - уповноважена особа) з 22.08.2014 по 22.11.2014 включно.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 232 від 21.11.2014 повноваження уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014 включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з такої підстави якщо банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Згідно з ч. 4. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Таким чином, положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що обов'язок з перевірки правочинів на предмет їх нікчемності за наявності обставин визначених цим Законом та право на вчинення дій щодо повідомлення сторін про їх нікчемність покладено саме на уповноважену особу Фонду.

Позивачем доказів вчинення уповноваженою особою Фонду дій підтверджуючих про виявлення нікчемності кредитного договору № КЛ/13/37 від 26.12.2013 не подано. Доказів в підтвердження того, що кредитний договір визнано недійсним в судовому порядку також не подано.

Натомість в матеріалах справи наявне рішення Господарського суду міста Києва від 15.12.2014 № 910/23075/14, відповідно до якого задоволені позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Терра банк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Комбі-Гранд» та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 68 606 027,85 грн.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Позивачем належними засобами доказування не доведено наявність підстав недійсності договору поруки.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсним договору поруки № П/13/37 від 10.02.2014 відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Науково-проектне підприємство «Дизайн та архітектура молодіжних авторів» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 04.02.2015.

Суддя В.В. Сівакова