ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.2015 Справа № 920/2048/14

За позовом: заступника прокурора Сумської області - прокурор м. Суми в інтересах держави в особі позивача Регіонального віділлення Фонду державного майна України по Сумській області, м. Суми,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «НОДИС», м. Суми,

третя особа: Сумський державний університет, м. Суми,

про стягнення 56558 грн. 89 коп., розірвання договору та зобов'язання повернути майно.

Суддя О.Ю. Резніченко

Представники:

від позивача: Ладиченко О.М., довіреність № 74 від 04.07.2014 року,

від відповідача: Пєхтєрєв Д.М., довіреність б/н від 20.01.2015 року,

від прокуратури: Тирускова О.М., службове посвідчення № 018173 від 09.07.2013 року.

від третьої особи: Кузькова О.М., довіреність № 05.03/01-05/4651 від 17.11.2014 року,

У засіданні брали участь: секретар судового засідання - Т.Д. Бублик.

В судовому засіданні 22.01.2015 року було оголошено перерву до 05.02.2015 року на 11 год. 00 хв.

Суть спору: Прокурор просить суд, з урахуванням заяви позивача № 10-03-05450 від 23.12.2014 року про збільшення позовних вимог, стягнути з відповідача 49654 грн. 39 коп. боргу, 1939 грн. 06 коп. пені, 4965 грн. 44 коп. штрафу за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 23.07.2014 року договору оренди державного майна № 2090, розірвати вищезазначений договір та зобов'язати відповідача повернути позивачу орендоване за договором майно шляхом підписання акту приймання-передачі.

Крім того, 22.01.2015 року позивач подав заяву № 10-03-00225 від 22.01.2015 року про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 62010 грн. 11 коп. боргу, 3252 грн. 94 коп. пені, 6201 грн. 01 коп. штрафу, а інші вимоги залишає без змін.

Суд приймає заяву до розгляду, оскільки право на її подання передбачено ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК).

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених вимог та підтримує заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених вимог, крім того позивач надав письмові пояснення по справі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, оскільки на момент укладення договору ні позивач, ні третя особа не є власниками об'єкту оренди, так як не надали суду відповідні докази на підтвердження факту наявності права власності.

Представник відповідача в судовому засіданні усно зазначив, що проти позовних вимог заперечує повністю, протягом строку дії договору у нього була відсутня можливість користуватись орендованим майном, однак жодні інші клопотання або належні та допустимі докази, крім наданих суду, у нього відсутні.

Третя особа у поясненнях від 31.12.2014 року зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні усно зазначив, що наполягає на задоволенні заявлених позивачем вимог.

Крім того, третя особа подала до матеріалів справи клопотання № 14/04/1 від 04.02.2015 року про залучення письмових доказів до матеріалів справи.

Суд визнав клопотання правомірним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також, відповідач подав суду клопотання про витребування доказів по справі та клопотання про зупинення провадження у справі.

Прокурор та представник сторін усно зазначили, що заперечують проти клопотання про витребування доказів та зупинення провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

23.07.2014 року між сторонами було укладено договір оренди державного майна № 2090 (надалі - Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - комплекс будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць (надалі - майно), за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, що перебуває на балансі Сумського державного університету (надалі - балансоутримувач). Майно передається в оренду з метою розміщення стоянки для автомобілів.

Згідно до п. 2.4, 2.2 Договору обов'язок щодо складання акта приймання-передачі покладається на балансоутримувача. Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, зазначений у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передавання майна між балансоутримувачем та орендарем.

Також, п. 7.1 Договору визначено, що орендодавець зобов'язаний передати орендарю майно згідно з цим Договором за актом приймання-передавання майна, який підписується балансоутримувачем та орендарем, одночасно з цим Договором.

Балансоутримувач передав відповідачу майно, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передавання майна від 23.07.2014 року, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками (а.с. 21), з якого вбачається, що акт підтверджує відсутність претензій у сторін відносно майна, що передається в оренду.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначена за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - квітень 2014 року - 21060 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - липень 2014 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за травень, червень та липень місяці 2014 року.

Згідно п.3.2 Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному законодавством.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що орендна плата за кожен наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, відповідно до пропорцій розподілу установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 5.3 Договору орендаря зобов'язано своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату до Державного бюджету та балансоутримувачу.

Позивач звертався до відповідача з претензією № 18-09-04490 від 27.10.2014 року про сплату боргу.

Відповідач борг за липень - грудень 2014 року не сплатив, а тому позивач звернувся до прокуратури, щодо стягнення в судовому порядку з відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 62010 грн. 11 коп., а оскільки позивач є органом державної влади, то прокурор, відповідно до ст. 121 Конституції України, звернувся до суду за захистом порушеного права позивача та для захисту інтересів держави.

Відповідно до ч.3. ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Суд дійшов до висновку, що борг в розмірі 62010 грн. 11 коп. підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідачем суду не надано, а тому вищезазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 6201 грн. 01 коп. штрафу.

Згідно до ст. 230 Господарського кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, які відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України застосовуються у розмірі встановленому договором.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Згідно до п. 3.8 Договору якщо на дату сплати орендної плати заборгованості за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Оскільки, як встановлено вище, заборгованість позивача виникла за період з липня 2014 року по грудень 2014 року та становить 62010 грн. 11 коп., то вимога про стягнення 6201 грн. 01 коп. штрафу є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 3252 грн. 94 коп. пені, за період 16.08.2014 року по 21.01.2015 року.

Як зазначено вище, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання є підставою для застосування штрафних санкцій, які застосовуються у розмірі встановленому договором.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована невчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки судом встановлено факт порушення відповідачем строків виконання грошового зобов'язання, пеня встановлена сторонами у Договорі, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3252 грн. 94 коп. пені, за період 16.08.2014 року по 21.01.2015 року є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне надати правову оцінку запереченням відповідача, які грунтуються на тому, що, на думку відповідача, на момент укладення Договору, позивач та третя особа не були власниками об'єкту оренди, так як не несли затрат по його створенню та не створювали такий об'єкт, а власниками об'єкту є треті особи, які побудували об'єкт.

Суд не праймає вищезазначені заперечення до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Вищезазначене передбачене і Положенням про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого наказом ФДМУ від 15.05.2012 № 678, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2012 за № 935/21247 (надалі - Положення).

Згідно із 5.3 Положення у сфері оренди державного майна регіональне відділення: виступає орендодавцем цілісних (єдиних) майнових комплексів

підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна,

що не увійшло у процесі приватизації (корпоратизації) до статутного капіталу

господарських товариств, що перебувають у державній власності; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України

плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених

регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням.

Статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендодавцями є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Частиною 4 ст. 7 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що Фонд державного майна України щодо державного майна, а

органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та

органами місцевого самоврядування, щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим, або комунального майна формують щороку на підставі інформації органів, уповноважених управляти відповідним майном, переліки цілісних майнових комплексів підприємств та їх структурних підрозділів і нерухомого майна, що може бути передано в оренду.

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначає, що у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном.

Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди (ч.З ст.9 Закону України «Про оренду державногота комунального майна»).

Враховуючи вищезазначені норми позивач є органом, який реалізує політику у сфері оренди державного майна і у даному випадку є орендодавцем майна, тобто здійснює одну із функцій власника майна, що передалось в оренду за Договором та виконує функції орендодавця відповідно до Закону України «Про оренду державногота комунального майна» та Договору.

Сумський державний університет - балансоутримувач є вищим навчальним закладом державної форми власності, фінансується з Державного бюджету і підпорядковується Міністерству освіти і науки України.

Міністерство освіти і науки України (є органом управління майном, що передалось в оренду) листом повідомило позивача, що надає дозвіл на передачу в оренду майна терміном на один рік (копія листа Міністерство освіти і науки України міститься в матеріалах справи).

Листом від 13.02.3014 №06.03/06-05/642 балансоутримувач - Сумський державний університет повідомив, що нерухоме майно - господарська споруда з місцями для тимчасового збереження транспортних засобів на 180 машино-місць знаходиться на його балансі та про те, що не заперечує щодо надання його в оренду.

Після проведеної процедури, організованої позивачем, відповідно до ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», було проведено засідання конкурсної комісії на право оренди державного нерухомого майна і переможцем визначено відповідача.

В судовому засіданні 22.01.2015 року суд зобов'язував третю особу - балансоутримувача надати суду докази, що спірне майно дійсно знаходиться на балансі третьої особи.

Третя особа - балансоутримувач надав в судове засідання 04.02.2015 року докази належності на балансі Сумського державного університету майна - комплексу будівель та споруд для зберігання транспортних засобів на 180 машино-місць (надалі - майно), за адресою: м. Суми, вул. Римського-Корсакова, 2, а саме наступні докази: копію державного акуту на право постійного користування землею; копію плану зовнішніх меж землекористування; копію постанови Зарічного районного суду м. Суми у справі № 2-а-696/2008; копію угоди № 3/5 про відшкодування витрат; копія додатку № 1 до угоди № 3/5; копія акту приймання-передачі поліпшення земельної ділянки; копія акту на установку огорожі; копію службої записки від 13.04.2011 року; копію акту оцінки від 15.04.2011 року; копію переліку матеріалів; копію приймального акту від 28.04.2011 року; копію заяв про спонсорську допомогу; довідку № 170 від 27.01.2015 року про знаходження майна на балансі.

Статтями 33-34 ГПК передбачено, що кожна сторона повинна довести свою позицію по справі та підтвердити її належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, третьою особою підтверджено факт, що майно правомірно знаходиться у неї на балансі, а позивачем доведено, що він правомірно є орендодавцем по Договору, як орган, який реалізує політику у сфері оренди майна, яке належить державі, Договір на момент розгляду справи недійсним не визнаний, сторони Договором чітко встановили порядок передачі об'єкту в оренду - підписання акту приймання-передавання між відповідачем та балансоутримувачем, Договором встановили порядок сплати та розмір орендної плати, майно було передано орендарю - відповідачу і ним використовувалось, фактично півроку без заперечень стосовно Договору.

На думку суду, позивачем доведено свою позицію по справі, в той час як відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують його заперечення по справі, не спростовано вимог позивача, а лише письмові посилання та припущення відповідача не можуть підтвердити позицію по справі та, на думку суду, існують для затягування розгляду справи та ухилення від виконання господарського зобов'язання - стосовно сплати орендної плати та призводять до порушення прав позивача по справі та держави. Тому такі доводи судом до уваги не приймаються.

Також, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, стосовно того, що балансоутримувач не забезпечив звільнення майна від користування третіми особами, що унеможливлює використання відповідачем орендованого майна, оскільки такі заперечення підтверджуються лише одностороннім листом позивача, а будь-яких належних чи допустимих доказів на підтвердження вищезазначеного факту відповідачем не надано та такі докази відсутні, про що зазначив і сам представник відповідача (протокол судового засідання від 22.01.2015 року, а.с. 64-65).

Крім того, балансоутримувач листами від 19.09.2014 року та від 01.10.2014 року повідомив відповідача, що жодних речових прав на майно, що є предметом Договору оренди, які б стали перешкодою в користуванні відповідачем цим майном, у будь-яких третіх осіб відсутні. Балансоутримувач не заперечує проти вжиття орендарем заходів до третіх осіб, що чинять перешкоди в правомірному користуванні майном, якщо такі заходи не завдадуть шкоди цьому майну.

Також, позивач просить суд розірвати Договір оренди державного майна № 2090 від 23.07.2014 року.

Суд вважає, що позовна вимога підлягає задоволенню, оскільки:

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або забов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір оренди за своєю правовою природою є оплатним, а тому орендна палата є істотною умовою такого договору, в тому числі це передбачено і ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно з частиною третьою статті 291 ГК України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стосовно договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладеннідоговору.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Водночас орендоване майно є державним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", згідно з частиною третьою статті 26 якого підставою для дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду може бути невиконання сторонами своїх зобов'язань.

При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень ГК України та ЦК України.

Право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 ЦК України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

При цьому згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 (справа № 1-2/2002 про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду України від 8 травня 2012року по справі № 5021/966/2011, яка є обов'язковою до врахування при прийнятті рішення по справі, відповідно до ст. 82 ГПК.

За умовами Договору оренди його чинність припиняється достроково за рішенням суду та в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 10.6).

Крім того, згідно до п. 5.8 Договору орендар зобов'язаний одночасно з укладенням договору застрахувати орендоване майно не менше, ніж на його вартість за висновком про вартість на користь балансоутримувача, який несе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єктаоренди, у порядку, визначеному законодавством, і надати орендодавцю та балансоутримувачу копії страхового полісу і платіжного доручення.

Враховуючи те, що відповідач не виконав умов Договору, майно не застрахував, як встановлено вище, орендну плату не сплачував, то вимога позивача про розірвання Договору є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про повернення орендованого майна, шляхом підписання акту приймання-передавання, то суд вважає, що вона підлягає задоволенню, оскільки:

Відповідно до ч.1. ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 10.10 Договору передбачено, що у разі припинення або розірвання Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.

Згідно до п. 10.11 Договору майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передавання. Обов'язок щодо складання акту приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря.

Оскільки судом розірвано Договір, то відповідач зобов'язаний повернути орендоване майно склавши та підписавши акт приймання-передавання, а тому вимога позивача про повернення орендованого майна, шляхом підписання акту приймання-передавання є правомірною, обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно клопотання відповідача про витребування у реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції інформації про те, чи зареєстровано за позивачем або Сумським державним університетом або іншими особами право власності на спірне нерухоме майно, то таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки факт того, що позивач правомірно є орендодавцем, а власником майна є держава та майно правомірно знаходиться на балансі третьої особи, втановлений судом та підтверджений матеріалами справи, а задоволення клопотання не може вплинути на прийняття рішення судом та може призвести до необгрунтованого затягування розгляду справи.

Відносно клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, то суд вважає, що таке клопотання не підлягає задоволенню, оскільки:

Відповідач зазначає, що 30.01.2015 року господарським судом Сумської області було порушено провадження у справі № 920/154/15 за позовом ТОВ «Нодис» до Фонду державного майна України по Сумській області про визнання недійсним договору оренди державного майна № 2090 від 23 липня 2014 року.

Оскільки, на думку відповідача, рішення по справі, у разі задоволення позовних вимог, може позбавити позивача правової підстави для стягнення коштів по даній справі, то існує необхідність зупинити провадження у справі № 920/2048/14.

Згідно із ч. 3 ст. 207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Фактичне користування майном на підставі договору оренди, унеможливлює, в разі його недійсності, проведення між сторонами реституції, позаяк використання майна - "річ" безповоротна, і відновити сторони в первісне положення практично неможливо. Тому такий договір повинен визнаватися недійсним і припинятися на майбутнє.

Таку правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду України від 13.01.2004 № 7/85/4/68-81.

Враховуючи вищезазначене, навіть у разі визнання спірного Договору недійсним, його буде припинено на майбутне і такий факт не вплине на обов'язок відповідача виконати господарське зобов'язання, яке вже безповоротно відбулося - сплатити орендну плату за Договором, а тому клопотання про зупинення провадження у справі є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нодис» (вул. Реміснича, 35-2, м. Суми, 40004, код 37845888) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області (вул. Харківська, 30/1, м. Суми, 40024, код 21124686) заборгованість по орендній платі в розмірі 62010 грн. 11 коп., 3252 грн. 94 коп. пені, 6201 грн. 01 коп. штрафу.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нодис» (вул. Реміснича, 35-2, м. Суми, 40004, код 37845888) в доход Державного бюджету України (рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001) 3045 грн. судового збору.

4. Розірвати договір оренди державного майна від 23.07.2014 року № 2090 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Сумській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Нодис».

5. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Нодис» (вул. Реміснича, 35-2, м. Суми, 40004, код 37845888) повернути балансоутримувачу - Сумському державному університету (вул. Римського-Корсакова, 2, м. Суми, 40007, код 05408289) орендоване за договором оренди від 23.07.2014 року № 2090 майно шляхом підписання акту приймання-передавання.

Повне рішення складено 10.02.2015 року.

Суддя О.Ю. Резніченко