ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 р. Справа № 914/4324/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", м.Дніпропетровськ

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Львів

про: стягнення 10644,76грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк "Приватбанк" подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення 10644,76 грн. заборгованості.

Ухвалою суду від 09.12.2014р. за даним позовом порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.12.2014р.

Ухвалою суду від 17.12.2014р. відкладено розгляд справи на 26.01.2015р.

Ухвалою суду від 26.01.2015р. розгляд справи відкладено на 04.02.2015р.

30.01.2015р. за вх.№3246/15 Позивач подав заяву в якій просить розглядати справа за відсутності представника за наявними у справі матеріалами та повідомив, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає судових рішень цих органів, спір в позасудовому порядку не врегульований, заборгованість по кредиту не погашена, користування коштами підтверджується випискою з рахунку та просить суд долучити до матеріалів справи копії витягів з ЄДРПОУ на відповідача станом на 21.01.2015р. та з ДП «Інформаційно-ресурсний центр» на позивача станом на час розгляду справи, копії виписки по рахунку відповідача на підтвердження використання коштів в межах кредитного ліміту, які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

В судове засідання 04.02.2015р. позивач явку представника не забезпечив.

Відповідач в судове засідання 04.02.2015р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвали суду не повідомив, причин неявки та невиконання вимог ухвали суду не повідомив. Про порушення провадження у справі відповідач був належним чином повідомлений за адресою зазначеною у позовній заяві: 79000, АДРЕСА_1. Проте, на адресу суду повернулась кореспонденція з адреси відповідача вказаної вказій заяві з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до поданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 21.01.2015р., відповідач - ФОП ОСОБА_3, зареєстрований за адресою: 79000, АДРЕСА_1. Зазначена адреса відповідає адресі, яку вказав позивач у позовній заяві і на яку ним скеровано відповідачу копію позовної заяви з додатками, а судом - ухвали про порушення провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи від 17.12.2014р. та від 26.01.2015р., що, враховуючи вказівки Пленуму Вищого господарського суду України у Постанові від 26 грудня 2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із наступними змінами та доповненнями) навіть при поверненні кореспонденції органом зв»язку із відміткою причини невручення адресату «за терміном зберігання» (така обставина має місце у даній справі) є свідченням належного та своєчасного повідомлення сторони (відповідача) про місце, дату і час розгляду справи.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. За умовами ст.59 ГПК України відповідач має право після одержання ухвали надіслати господарському суду відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову, однак відповідач своїм правом не скористався.

У статті 22 ГПК України викладено процесуальні права та обов"язки сторін, серед яких, зокрема і право сторони знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, тощо.

Викладені в ст.22 ГПК України права та обов"язки виникають з моменту набуття стороною відповідного процесуального статусу. Права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду, права відповідача - з моменту перед"явлення до нього позову.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Зважаючи на строки вирішення спору у даній справі, керуючись ст.69 ГПК України, у суду відсутні правові підстави для чергового відкладення розгляду справи, зокрема з тих причин, що відповідач не забезпечив явку в судове засідання повноважного представника та не подав відзиву на позовну заяву.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено відповідачу можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК України прав сторони в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43,75 ГПК України) вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представника відповідача та відзиву відповідача на позовну заяву, за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, суд встановив.

11.11.2006 р. фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку №LV0Q81. До договору №LV0Q81 банківського рахунку від 11.11.2006р. було укладено додаток №7, згідно з яким відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 10.11.2007р.

Відповідно до п.1.1 додатку №7 до договору банк за наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснити овердрафтові обслуговування Клієнта на підставі Анкети-заяви на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами Клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку Клієнта НОМЕР_2, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п.1.3. цього додатку, шляхом дебатування картрахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Відповідно до п.1.3 додатку №7 до договору ліміт, згідно з даним договором являє собою суму коштів в межах якої банк зобов'язується робити оплату платежів довірених осіб клієнта, проведених із використанням корпоративних платіжних карт, понад залишок коштів на його картковому рахунку. Ліміт встановлюється банком в залежності від кількості корпоративних карт, оформлених на довірених осіб клієнта і розмірів бланкових лімітів овердрафного кредитування, що банк встановлює згідно з Анкетою-заявою.

На момент підписання додатку №7 до договору ліміт складав 2000,00 грн.. Номер корпоративної картки НОМЕР_3.

Проведення платежів клієнта в порядку, встановленому даним договором здійснюється банком у термін по 10.10.2007р.

Відповідно до п.1.4 додатку №7 до договору овердрафне кредитування клієнта здійснюється банком у межах ліміту і терміну , установлених п.п.1.3 додатку №7 з періодом безупинного користування кредитом не більше 30 днів.

Відповідно до п.1.5. додатку №7 до договору клієнт сплачує відсотки за увесь час фактичного користування кредитом згідно п.п.3.1, 3.2, 3.3. додатка №7 до договору.

Згідно п.1.9 додатку №7 до договору клієнт робить повне погашення кредиту, простроченої заборгованості, а також нарахованих і прострочених нарахованих відсотків не пізніше терміну дії договору. Погашення кредиту, простроченої заборгованості , а також нарахованих і прострочених відсотків може бути зроблено Клієнтом також інших приналежних йому рахунків відповідно до законодавства в порядку визначеному п.п.4 і п.2.3 додатку.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 2000,00 грн.

Згідно п.3.1, 3.2., 3.3. додатку №7 до договору за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки виходячи з диференційованої процентної ставки , розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у розділі 4 додатку №7 до договору. У відповідності із ст.212 ЦК України при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов'язань по погашенню кредиту передбачених п.п.1.5, 1.9, 1.10.12.4 додатку №7 до договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу « 16-30 днів» від суми залишку непогашеної заборгованості. Сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно п.п.3.1, 3.2. додатку №7 до договору здійснюється в порядку визначеному в п.1.11, 2.3 додатку. Відсотки, несплачені після закінчення періоду безупинного користування кредитом, вважаються простроченими. Сплата відсотків може бути зроблена клієнтом також з інших належних йому рахунків у встановленому Законом порядку.

Відповідно до п.5.1 додатку №7 до договору при порушенні клієнтом якого-небудь із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом , передбачених п.п.1.5, 1.9, 3.1, 3.2, 3.3, додатка № до договору винагороди, передбаченого п.п.1.10, 3.4, 3.5,3.6 додатку №7 до договору, клієнт сплачує банку за кожен день випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. Що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно п.5.3 додатку №7 до договору нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань , передбачених п.5.1, 5.2 здійснюється протягом 3 (трьох) років із дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Як вказує позивач в позовній заяві, відповідач в порушення зазначених умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості та процентів за користування кредитом. Доказів зворотнього відповідачем суду не надано.

Згідно розрахунку позивача, у зв'язку з вказаними порушеннями зобов'язань за Договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 06.11.2014р. має місце заборгованість в розмірі 10644,76 грн., з яких: 1999,90 грн. заборгованість за кредитом, 4391,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4253,55 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного..

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч.1 ст.181 ЦК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи 11.11.2006 р. фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського рахунку №LV0Q81. До договору №LV0Q81 банківського рахунку від 11.11.2006р. було укладено додаток №7, згідно з яким відповідач отримав кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн. з кінцевим терміном повернення 10.11.2007р.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивач надсилав претензію відповідачу від 06.10.2014р. №61110LVLWO066 з вимогою про погашення боргу, однак як стверджував представник позивача у судовому засіданні позивач відповіді не отримав.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на викладене та дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок боргу, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1999.90 грн. заборгованість за кредитом і 4391,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом є правомірними, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, однак відповідно до 5.1 Умов, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позивачем нараховано пеню відповідачу за період 11.11.2007р. по 28.03.2012р. на суму 4253,55 грн.

Проте, як вбачається з умов п.5.3 додатку №7 до договору нарахування пені здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом, відтак суд вважає за доцільне задоволити позовну вимогу про стягнення пені частково в сумі 1770,09 грн. нараховану за період з 11.11.2007р. по 11.11.2010р.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем позовних вимог не спростовано та не надано суду належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає до задоволення частково.

Оскільки сума сплаченого позивачем судового збору становить 1827,00 грн. (мінімальний розмір встановлений Законом України "Про судовий збір"), а судовий збір, відповідно до вимог ст.49 ГПК покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 1400,75 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 610, 611, 612, 639, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230,231, 232, 345 ГК України, ст.ст. 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути із Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (79000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" (м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) 1999,90 грн. заборгованість за кредитом, 4391,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1770,09 грн. пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також 1400,75 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В решта позову - відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішення в законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В засіданні 04.02.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого рішення. Повний текст рішення виготовлено 10.02.15р.

Суддя Кітаєва С.Б.