ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30 січня 2015 року Справа № 09-06/2572

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Волна С.В., за участі представників :

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Шимановський А.В. - за довіреністю;

від відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного УЮ у Черкаській області: Шаповал О.В. за довіреністю;

від відділу примусового виконання рішень ДВС України: Зосіч Г.В. за довіреністю;

від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі правонаступника Державної виконавчої служби України - Зосіч Г.В. за довіреністю;

від Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області --- Шаповал О.В. за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси матеріали справи за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до Відкритого акціонерного товариства "Азот" про стягнення 181 087 758,56 грн. ( в рамках поданої скарги на дії ДВС від 11.11.2014 року )

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відкритого акціонерного товариства "Азот" 375546983,67 грн., у тому числі: 368 871 831,51 грн. основного боргу з оплати за поставлений по договору № 381-21-06/10-116 від 26.03.2010 року (далі - Договір) природний газ, 4 477 450,29 грн. пені за прострочення виконання грошових зобов'язань та 2 197 701,87 грн. три проценти річних від простроченої суми.

Рішенням у даній справі від 09.03.2011 року (т. 2 а.с. 145-158) господарським судом Черкаської області позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ВАТ "Азот" на користь дочірньої компанії "Газ України" НАК "Нафтогаз України"- 165 337 761,14 грн. основного боргу, 455 770,65 грн. пені, 8 277 997,34 грн. інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. три проценти річних та 25736,00 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 року ( том. 3 а.с. 192-199) рішення суду першої інстанції від 09.03.2011 року було змінено та стягнуто - 165 337 761,14 грн. основного боргу, 4 557 706,46 грн. - пені, 8 277 997,34 грн. - інфляційних нарахувань, 2 914 293,62 грн. - три проценти річних та судові витрати.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.08.2014 року (том 3 а.с. 239-242) постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 року залишена без змін.

На виконання постанови Київського апеляційного господарського суду були видані накази від 25.07.2014 року.

11.11.2014 року відповідач по справі звернувся до суду зі скаргою № 501-06/393 від 11.11.2014 року на дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління ДВС України, якою просить визнати неправомірними дії заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції у Черкаській області Нечипоренка Ю.І. відносно вимоги до ПАТ "Азот" про надання доступу членам виконавчої групи для проведення опису й арешту майна боржника та зобов'язати відділ примусового виконання рішень УДВС України та його структурні підрозділи, в т.ч. відділ примусового виконання рішень УДВС України ГУЮ у Черкаській області припинити дії, спрямовані на незаконне проведення опису та арешту майна ПАТ "Азот" ( а.с. 4 том 8).

Уточненням від 23.01.2015 року до скарги відповідач змінив свої вимоги і просить визнати незаконним доручення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України № 44427865 від 04.11.2014 року; визнати неправомірними дії посадових осіб органів ДВС України відносно вимог до ПАТ "Азот" про надання доступу членам виконавчої групи для проведення опису та арешту майна боржника; зобов'язати Державну виконавчу службу України та її структурні підрозділи припинити дії, спрямовані на незаконне проведення опису й арешту майна ПАТ "Азот".

В судовому засіданні представник скаржника просить скаргу на дії ДВС задовольнити повністю.

Представники органів ДВС просять у задоволенні скарги відмовити повністю.

За результатами обговорення доводів і заперечень представників учасників процесу судом встановлено наступне:

19.08.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на виконання наказу у даній справі про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за поставлений газ.

Через невиконання боржником в добровільному порядку судового рішення, 22.09.2014 року прийнято постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 11,13 том 8).

За змістом постанови про арешт майна боржника від 22.09.2014 року орган ДВС наклав арешт на усе рухоме та нерухоме майно, що належить ПАТ "Азот" в межах суми звернення стягнення 181 113 494,56 грн. (а.с. 13 том 8).

За доводами представників органів ДВС, на підставі отриманої інформації від ПАТ "Укртрансгаз" було накладено арешт на природний газ відповідача в кількості 87 715,0 тис. куб.м., що перебуває у підземних сховищах газу ПАТ "Укртрансгаз" із забороною його відчуження, про що внесено відомості до Державного реєстр обтяжень рухомого майна (а.с. 15 том 8).

ПАТ "Азот" вважає, що оскільки в межах виконавчого провадження вже арештовано 87 715,0 тис. куб.м. газу, вартість якого за підрахунками відповідача складає 545 762 730,00 грн., то цим арештом повністю забезпечено виконання судового рішення з урахуванням навіть і виконавчого збору. Тому державні виконавці не мають права арештовувати інше майно відповідача та вимагати надати до нього доступ, проводити його опис і арешт.

У відповідності до ст. 57 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Він може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника.

Згідно ст. 58 ЗУ "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Учасники процесу не заперечують, що в даний час державним виконавцем не складено акт опису й арешту газу, що арештований постановою від 22.09.2014 року, державний виконавець не визначав самостійно його ціну та відсутній акт оцінки газу, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, що б дало змогу встановити реальну ринкову ціну арештованої кількості газу.

За змістом ЗУ "Про виконавче провадження" боржник позбавлений права самостійно оцінювати власне майно, яке може бути продано для сплати боргу.

Згідно направленої суду позивачем у справі довідки ПАТ "Укртрансгаз" від 05.01.2015 року № 24/64-009 -- станом на 31.12.2014 року в ПСГ ПАТ "Укртрансгаз" обліковується лише 0,110 тис. кум.м. газу, що належить ПАТ "Азот", тобто фактична наявність арештованого газу в кількості 87 715 тис. куб.м. взагалі є не доведеною.

З цих підстав суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника про те, що арештом газу згідно постанови від 22.09.2014 року вже повністю забезпечено можливість примусового виконання судового рішення в повному обсязі і подальше розшукування виконавчою службою іншого майна ПАТ "Азот" для накладення на нього арешту є незаконним.

Постанова від 22.09.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження відповідачем по справі не оскаржена.

Доповненням до скарги від 23.01.2015 року відповідач доповнив свої вимоги новою вимогою - визнати незаконним доручення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України № 44427865 від 04.11.2014 року, з тих же підстав незаконності дій працівників ДВС, спрямованих на проведення у відповідача опису та арешту всього його майна.

Ст. 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідач при уточненні своєї скарги не подав клопотання суду про поновлення 10-денного строку для звернення із скаргою в частині нової вимоги про визнання незаконним доручення № 44427865 від 04.11.2014 року.

У відповідності до п. 9.7. постанови Пленуму ВГСУ від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що встановлений у ч.1 статті 121- 2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121 2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Про існування доручення від 04.11.2014 року скаржнику було відомо з часу отримання вимоги відділу примусового виконання рішень від 10.11.2014 року б/н 2.1.-28, яку скаржник приклав у додатки до скарги на дії ДВС, що подана суду 11.11.2014 року і в якій є пряме посилання на доручення ( а.с. 9 том 8).

На підставі викладеного, оскільки для заявлення нової вимоги у січні 2015 року про визнання незаконним доручення № 44427865 від 04.11.2014 року по раніше поданій скарзі на дії ДВС скаржник не подав клопотання про відновлення пропущеного 10денного строку на подання скарги, то в частині цієї вимоги скаргу слід залишити без розгляду.

Також судом встановлено, що вимоги від 10.11.2014 року та від 13.11.2014 року ( а.с. 9,40 том 8), якими орган ДВС вимагав у відповідача надання доступу до проведення опису і арешту його майна, в даний час вже є не чинними, оскільки вони мали встановлений строк їх виконання 10.11 та 13.11.2014 року, що на час розгляду скарги вже сплив. В даний час стосовно відповідача по справі не вчиняються дії з боку органів ДВС по доступу на територію підприємства для опису і арешту майна ПАТ "Азот".

За змістом визначеного права відповідача на оскарження дій чи бездіяльності органів ДВС в порядку ст. 121-2 ГПК України, задоволення скарги повинно привести до відновлення порушеного права і факт порушення повинен бути в наявності на час розгляду скарги.

За матеріалами ж поданої відповідачем скарги не вбачається, що в даний час вчиняються дії з боку органів ДВС по проникненню на територію ПАТ "Азот" для опису й арешту всього його майна на підставі вимог від 10.11. та 13.11.2014 року, які прикладені до скарги, чи за іншими вимогами.

В уточненні до скарги відповідач не деталізував інформацію про те, коли саме були вчинені дії посадових осіб органу ДВС відносно вимог до ПАТ "Азот" про надання доступу для проведення опису і арешту майна. Також чітко не вказано, які конкретно дії працівників ДВС України та її структурних підрозділів слід припинити за результатами розгляду поданої відповідачем скарги ( п. 2 і 3 уточненої скарги від 23.01.2015 року).

Суд вважає, що в даний час органи ДВС не виконують і не мають права виконувати доручення № 44427865 ( а.с. 53 том 8) та складені на адресу відповідача вимоги від 10.11. та 13.11.2014 року, чи інші вимоги, по яких вже скінчився термін їх виконання, вказаний у цих вимогах, а тому зараз порушення прав відповідача не відбувається.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не довів існування свого порушеного права внаслідок дій органів ДВС по виконанню судового рішення у справі № 09-06/2572, не надав належних доказів за змістом ЗУ "Про виконавче провадження" про достатність вартості арештованого газу для погашення всіх боргів за судовим рішенням і виконавчого збору, не довів незаконність доручення № 44427865 від 04.11.2014 року ( а.с. 53 том 8), на підставі якого державними виконавцями складалися вимоги від 10.11 та 13.11.2014 року про надання доступу на ПАТ "Азот" для проведення опису і арешту його майна, а тому не доказав неправомірність дій працівників ДВС, які просить визнати неправомірними.

З цих підстав в решті вимог за скаргою у її задоволенні слід відмовити повністю, що не перешкоджає відповідачу у повторному зверненні до суду зі скаргою на дії ДВС.

Керуючись ст. 121-2 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу ПАТ "Азот" на дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень Управління ДВС України від 11.11.2014 року № 501-06/393 з доповненнями від 23.01.2015 року, в частині вимоги про визнання незаконним доручення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України № 44427865 від 04.11.2014 року - залишити без розгляду.

2. В решті вимог - у задоволенні скарги відмовити повністю.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Н.М. Спаських