УХВАЛА

02.02.2015Справа № 910/1663/15-г

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД»

До Приватного підприємства «ТВІН»

Про вжиття запобіжних заходів

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від заявника Лагренн С.С. - по дов. № б/н від 05.12.2014

від відповідача Макаренко К.Ю. - по дов. № 5 від 02.02.2015

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» із заявою про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на усе майно, що належить Приватному підприємству «ТВІН» та заборони відчужувати це майно будь-яким способом та вчиняти будь-які юридичні дії щодо цього майна.

Заява мотивована наступним.

18.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» та Приватним підприємством «ТВІН» було укладено договір поставки № 1802 (далі - договір), за умовами якого ТОВ «ДАНАПРИС ТРЕЙД» зобов'язалося поставляти (передавати у власність) ПП «ТВІН» у зумовлені даним договором строки товар, а ПП «ТВІН» зобов'язалось приймати товар та оплачувати його на умовах цього договору.

Відповідно до умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» передало у власність товар, а приватне підприємство «ТВІН» прийняло та зобов'язалось оплатити товар відповідно до п. 4.2 договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» повністю виконало свої зобов'язання за договором та передало товар ПП «ТВІН» у повному обсязі, що підтверджується видатковими накладними та таверно-транспортними накладними, що будуть приєднані до відповідного господарського позову.

Відповідно до п. 4.2 договору 100% оплати товару здійснюється протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки, через розрахунковий рахунок продавця.

Однак, приватне підприємство «ТВІН» у встановлений договором строк не виконало свого зобов'язання та не перерахувало плату за поставлений товар в розмірі 572 136,54 грн., чим порушило ст. 530 Цивільного кодексу України щодо належного виконання зобов'язання в установлений строк.

Не зважаючи на численні звернення з приводу заборгованості за договором ПП «ТВІН» до цього часу не ліквідувало прострочену заборгованість.

Отже, так як в добровільному порядку врегулювати спір з ПП «ТВІН» не вдалося, ТОВ «ДАНАПРИС ТРЕЙД» звертатиметься до Господарського суду міста Києва із позовною заявою про стягнення боргу. Однак, з огляду на те, що Приватне підприємство «ТВІН» знаходиться в скрутному матеріальному становищі та не бажає повертати борг, у ТОВ «ДАНАПРИС ТРЕЙД» існують об'єктивні підстави вважати, що Приватне підприємство «ТВІН» намагатиметься відчужити належне йому майно, та зняти кошти зі своїх розрахункових рахунків, що зробить неможливим виконання рішення господарського суду щодо стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/1663/15-г від 30.01.2015 заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2015.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» в судовому засіданні 02.02.2015 підтримано подану ним заяву повністю.

Приватне підприємство «ТВІН» в судовому засіданні 02.02.2014 проти задоволення заяви заперечувало.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» заяву про вжиття запобіжних заходів, суд дійшов висновку, що вказана заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України особа, яка має підстави побоюватись, що подача потрібних для неї доказів стане згодом неможливою або утрудненою, а також підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття запобіжних заходів до подання позову.

Згідно із ст. 43-2 Господарського процесуального кодексу України запобіжні заходи включають: витребування доказів; огляд приміщень, в яких відбуваються дії, пов'язані з порушенням прав; накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб.

Таким чином, запобіжні заходи забезпечують вимогу, яка ще не оформлена у вигляді позову, та надають додаткову гарантію збереження доказів чи запобігання порушення права.

Вирішуючи питання про необхідність вжиття запобіжних заходів, господарський суд повинен встановити підстави вжиття запобіжних заходів, а саме: обставини, які викликають у заявника побоювання, що подача потрібних для нього доказів стане згодом неможливою чи утрудненою; обставини, які підтверджують порушення прав заявника, або його уявлення про загрозу порушення цих прав та реальність такої загрози. При цьому заінтересована особа повинна довести необхідність терміновості вжиття запобіжних заходів, тобто необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову.

Заявник має подати докази, достатні для впевненості в тому, що його право порушується або невідворотно буде порушено.

Вказуючи на обставини, якими обґрунтовується необхідність вжиття запобіжних заходів, заявник повинен зазначити підстави вжиття запобіжних заходів, тобто обставини, які підтверджують порушення прав заявника або його уявлення про загрозу порушення цих прав і реальність такої загрози.

Як передбачено ч. 3 ст. 43-3 Господарського процесуального кодексу України після подання заявником позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову, тобто застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду та задоволення законних вимог позивача.

Отже, при вжитті запобіжних заходів суд повинен з'ясувати наявність зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Крім того, у вирішенні питання про вжиття запобіжних заходів господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх застосування з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів заявника і особи, щодо якої просять вчинити запобіжні заходи; наявності зв'язку між конкретним видом запобіжних заходів і можливим предметом позовної вимоги, яку заявник повинен подати у строк, встановлений частиною третьою статті 43-3 ГПК; імовірності настання обставин, зазначених у статті 43-1 ГПК; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб (п. 15 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності»).

Якщо в заяві про вжиття запобіжних заходів йдеться про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить особі, щодо якої просять вжити запобіжні заходи, і знаходиться в неї або в інших осіб, необхідно вказати, яке саме майно слід піддати арешту, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться. (Правова позиція, що викладена в постанові Вищого господарського суду України від 06.08.2013 у справі № 904/3457/13).

Разом з тим, в заяві не вказано, яке саме майно слід піддати арешту, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що заявник просить застосувати запобіжні заходи у вигляді заборони відчужувати це (все) майно будь-яким способом та вчиняти будь-які юридичні дії щодо цього майна.

Проте, пунктом 3 статті 43-2 Господарського процесуального кодексу України не передбачено такого виду запобіжного заходу як заборону вчиняти певні дії.

При цьому, визначаючи адекватність запобіжного заходу, що просить вжити заявник, суд оцінив його відповідність вимогам, на забезпечення яких Товариство з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» просить їх вжити, суд відзначає, що такий запобіжний захід як накладення арешту на усе майно Приватного підприємства «ТВІН» не є співвідносним з захистом порушеного права заявника щодо стягнення заборгованості за договором поставки № 1802 від 18.02.2013.

Заявник повинен обґрунтувати підстави для вжиття запобіжних заходів поданням відповідних доказів з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Саме лише посилання заявника на те, що невжиття запобіжних заходів може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без обґрунтування підстав для вжиття таких запобіжних заходів з посиланням на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття запобіжних заходів (необхідність вирішення цього питання до пред'явлення позову) не може бути підставою для винесення ухвали про накладення запобіжних заходів.

Отже, підстави викладені заявником в заяві про вжиття запобіжних заходів не є підставами в розумінні ст. 43-1 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не доводять наявність фактичних обставин, які б обґрунтовували необхідність вжиття запобіжних заходів.

З огляду на все викладене вище в сукупності, суд встановив, що заявником не надано доказів порушення його прав чи існування загрози їх порушення, а також не підтверджено належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування запобіжного заходу у вигляді арешту всього майна Приватного підприємства «ТВІН», а заява є такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 43-1, 43-2, 43-3, 43-4 та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ДАНАПРИС ТРЕЙД» в задоволенні заяви про вжиття запобіжних заходів.

СуддяВ.В.Сівакова