ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 5023/8677/11

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Крестьянінов О.О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

ПАТ "Райффайзен банк Аваль" - Горлач О.С. (довіреність №172/13 від 15.02.13),

ліквідатор ФОП ОСОБА_3 - Салахутдинов Д.В., арбітражний керуючий,

інших учасників процесу - не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен банк Аваль", м.Київ, (вх. №4347 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.14 у справі №5023/8677/11

за заявою ФОП ОСОБА_3, м.Харків,

до ФОП ОСОБА_3, м.Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.14 (суддя Усатий В.О.) відмовлено кредитору, ПАТ "Райффайзен банк Аваль", в особі ХОД "Райффайзен банк Аваль" в задоволенні заяви від 20.03.13 про визнання недійсними аукціонів з продажу майна боржника та відповідних договорів купівлі-продажу цього майна.

ПАТ "Райффайзен банк Аваль" із ухвалою не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про визнання недійсними аукціонів та укладених за їх результатами договорів купівлі-продажу - задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.14 зазначену апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено її розгляд на 23.12.14.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.14 за клопотанням представника ПАТ "Райффайзен банк Аваль" строк розгляду справи продовжено та відкладено її розгляд на 15.01.15.

Ухвалою суду від 15.01.15 розгляд справи відкладено на 03.02.15 (враховуючи, що оскаржувана ухвала стосується вирішення по суті кількох матеріально-правових питань та за своєю природою набуває значення судового рішення, а тому переглядається в апеляційному порядку у двомісячний строк, встановлений ч.1 ст.102 ГПК України для розгляду апеляційних скарг на рішення суду) для надання учасниками процесу додаткових пояснень з питань, що виникли під час розгляду справи.

Ліквідатор ФОП ОСОБА_3, арбітражний керуючий Салахутдинов Д.В., 30.01.15 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що продаж майна банкрута здійснювався з дотриманням усіх вимог чинного законодавства. Також арбітражним керуючим надано для долучення до матеріалів справи копії наступних документів: договору купівлі-продажу від 22.11.06, рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 26.11.07; ухвали цього ж суду від 12.12.07 щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на нежитловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 591,6 кв.м.; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; договорів купівлі-продажу від 25.05.12 та 18.07.12.

Присутні в судовому засіданні 03.02.15 представник ПАТ "Райффайзен банк Аваль" та арбітражний керуючий Салахутдинов Д.В. підтримали висловлену ними письмово правову позицію в даній справі.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання, не направили своїх представників для участі в судовому засіданні та не повідомили суд про причини їх неявки.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності представників учасників процесу в даній справі, які не скористалися своїм диспозитивним правом на участь у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24.10.11 порушено провадження у даній справі за заявою ФОП ОСОБА_3 про визнання його банкрутом.

Постановою суду від 17.11.11 ФОП ОСОБА_3 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Салахутдінова Д.В., якого було зобов'язано відповідно до ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати дії передбачені вказаними статтями, завершити ліквідаційну процедуру та надати суду відповідні документи.

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство) в редакції Закону від 22.12.11 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.13, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Таким чином, враховуючи, що провадження у справі порушено 24.10.11, постанову про визнання боржника банкрутом прийнято 17.11.11, а спірні правочини з реалізації майна ФОП ОСОБА_3 укладено у 2012 році (тобто до набрання чинності новою редакцією Закону), колегія суддів зазначає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані положення Закону в редакції, чинній до 19.01.13.

Як вбачається з матеріалів справи, до місцевого господарського суду звернувся ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі ХОД "Райффайзен банк Аваль" з заявою (вх. №10453 від 20.03.13, т.8, а.с.1) в якій просив суд:

- визнати аукціони з продажу майна ФОП ОСОБА_3, проведені Харківською товарною біржею 27.04.12 та 05.07.12, недійсними,

- визнати недійсними: протокол №П29/2012 біржового аукціону по реалізації майна ФОП ОСОБА_3, протокол №П-30/2012 біржового аукціону по реалізації майна ФОП ОСОБА_3 від 27.04.12, протокол від 05.07.12 №П-34/2012;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ліквідатором Салахутдіновим Д.В., ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Темпор", від 25.05.12, зареєстрований в реєстрі за №1238, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, щодо продажу нежитлових приміщень 2-го поверху №1-9, загальною площею 194,8кв.м в літ. "А-2", що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 25.05.12, зареєстрований в реєстрі за №1241, укладений між арбітражним керуючим Салахутдиновим Д.В., ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Темпор", посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, щодо продажу нежитлових приміщень 1-го поверху №1-11, загальною площею 195,0кв.м. в літ. "А-2", що знаходяться за адресою АДРЕСА_1.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.07.12, укладений між

арбітражним керуючим Салахутдиновим Д.В. та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за номером 1596 з продажу нерухомого майна - мансарда №1 загальною площею 201,8 кв.м., в літ. "А-2" за адресою АДРЕСА_1.

- застосувати до сторін правові наслідки недійсності правочину згідно зі ст.216 Цивільного кодексу України.

- стягнути зі сторін на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" суму судового збору за подання заяви в сумі 1147,00 грн.

На думку АТ "Райффайзен Банк Аваль", відмовляючи у задоволенні вищевказаної заяви, місцевий господарський суд порушив норми матеріального права, зокрема, ст.6, 21, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А саме, апелянт зазначає, що виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, не є можливим у межах одного зареєстрованого права власності на об'єкт нерухомості (нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з приміщень 1го поверху, 2го поверху та мансарди) частину такого права передати іншій особі, а іншу частину залишити за первісним власником, або передати третій особі без виділу відповідних часток або поділу об'єкта нерухомості.

Стосовно вищевказаного аргументу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ст. 203 ЦК України узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Отже, при вирішенні даного спору предметом доказування є встановлення наявності підстав для визнання спірних правочинів недійсними, зокрема, надання правової оцінки їх відповідності вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Згідно з ч.1 ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом, а також здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Частиною 7 статті 48 Закону про банкрутство передбачено, що продажу підлягає все майно громадянина-підприємця - банкрута, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, за боржником на праві власності було зареєстровано нерухоме майно - нежитлова будівля літ "А-2" загальною площею 591,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та яка знаходилася в іпотеці у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в забезпечення виконання боржником умов кредитного договору № 010-2/07-01-0652-08 від 04.08.08.

Згідно ч.1 ст. 30 Закону про банкрутство, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

В даній справі комітет кредиторів не створювався, оскільки процедура банкрутства здійснюється на підставі ст.ст.47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ч.10 ст.30 Закону про банкрутство продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до Законів України.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.11 між ліквідатором та ТОВ "Торговий будинок "Форвард" укладено договір на виконання робіт по оцінці заставного майна: нежитлової будівлі літ."А-2" площею 591,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Зазначеним суб'єктом оціночної діяльності виготовлений звіт про оцінку заставного майна, відповідно якого його вартість складає 663200,00 грн.

У поданій до суду першої інстанції заяві про визнання спірних правочинів недійсними ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" стверджував про невідповідність розрахунку початкової вартості виставленого на аукціон майна вимогам чинного законодавства. Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на ст. 35 ГПК України і на ті обставини, що питання правомірності здійсненої оцінки заставного майна вже вирішено ухвалою суду першої інстанції від 28.03.13, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.06.13 - відхилено вищевказані аргументи заявника.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевим господарським судом надано належну правову оцінку доводам ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" стосовно недотримання ліквідатором терміну проведення аукціону з моменту опублікування оголошення про його проведення та обґрунтовано визнано їх такими, що спростовуються матеріалами справи. Твердження банку про те, що правочини про відчуження спірного майна не можуть вважатися біржовими операціями, також правомірно, у відповідності до приписів ст.ст.1,4 Закону України "Про товарну біржу", визнано хибними, так само як і посилання банку на наявність іпотеки під час відчуження ліквідатором майна банкрута - оскільки пунктом 5 постанови господарського суду Харківської області від 17.11.11 у даній справі, згідно з ч. 6 п. 1 ст. 23 Закону про банкрутство, було скасовано арешти, що накладені на майно боржника і інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника.

Як вбачається з апеляційної скарги та пояснень представників ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в ході апеляційного провадження, апелянт не зазначає вищевказані обставини в якості підстави для скасування оскаржуваного рішення та визнання спірних правочинів недійсними.

Єдиним аргументом, на якому наполягає ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", є те, що, на його думку, неможливо було відчужувати майно по частинах без попереднього поділу вказаного майна на відповідні частки.

Надаючи оцінку вищевказаним твердженням, колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, об'єкт нерухомості, який належить боржникові - нежитлову будівлю літ "А-2" загальною площею 591,6 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 - дійсно відчужувався не в цілому, а частинами.

Так, за договором купівлі-продажу від 25.05.12, укладеним між арбітражним керуючим Салахутдиновим Д.В., ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Темпор"(т.8, а.с.10), продано нежитлові приміщення 1-го поверху №1-11, загальною площею 195,0 кв.м.; відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного між ліквідатором Салахутдіновим Д.В., ФОП ОСОБА_3 та ТОВ "Темпор", від 25.05.12 (т.8, а.с.14) продано нежитлові приміщення 2-го поверху №1-9, загальною площею 194,8 кв.м; а за договором купівлі-продажу від 18.07.12, укладеним між арбітражним керуючим Салахутдиновим Д.В. та ОСОБА_7, (т.8, а.с. 18) - мансарду №1 загальною площею 201,8 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників учасників процесу в судових засіданнях, відповідне оформлення кожної із часток поділеного у вищевказаний спосіб окремого об'єкта нерухомості було здійснено вже після укладення спірних договорів купівлі-продажу, шляхом реєстрації права власності за покупцями.

Місцевий господарський суд, відхиляючи доводи ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" щодо невідповідності такого способу поділу нерухомого майна вимогам чинного законодавства, зазначив, що банк в обґрунтування свого твердження наводить норми Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, яка набрала чинності вже після реалізації спірного майна, тому не може бути застосована до спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується із вищевказаним висновком та додатково зазначає, що ні Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (як в попередній, так і в нині чинній редакції), ні інші нормативні акти також не містять приписів, відповідно до яких відчужуватися може лише об'єкт нерухомості в цілому, відповідно до зареєстрованого на нього права власності.

Як вбачається з апеляційної скарги та усних пояснень представників ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" у судових засіданнях, даний висновок, на думку апелянта, випливає не із конкретної норми закону, а із системного аналізу ст.6, 21, 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Однак, на думку колегії суддів, наданий апелянтом аналіз (що фактично є довільним тлумаченням приписів вищевказаних законодавчих норм) не може бути підставою для висновку про те, що зміст спірних правочинів будь-яким чином суперечить Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або іншим актам цивільного законодавства - жодний з яких не обмежує власника в його праві реалізовувати нерухомість частинами без попередньої реєстрації кожної з цих частин як окремого об'єкта нерухомості.

Колегія суддів також враховує, що, як вбачається з наданих арбітражним керуючим суду апеляційної інстанції правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності ФОП ОСОБА_3 на об'єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 на момент вчинення спірних правочинів, у кожному з цих документів зазначено частини, з яких складається даний об'єкт (нежитлові приміщення 1-го поверху №1-11, загальною площею 195,0 кв.м.; нежитлові приміщення 2-го поверху №1-9, загальною площею 194,8 кв.м; та мансарда №1 загальною площею 201,8 кв.м).

Відповідно до п. 7. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не вбачає підстав (встановлених статтями 203, 215 ЦК України) для визнання спірних договорів недійсними, оскільки апелянтом, всупереч вимогам ст.33 ГПК України, не доведено тверджень про їх невідповідність чинному законодавству.

Відповідаючи на запитання колегії суддів - яким чином укладенням спірних договорів порушено права ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" - представник даного учасника процесу посилався на те, що банком до теперішнього часу не отримано коштів від реалізації належного боржникові об'єкта нерухомості, а суму, перераховану банку ліквідатором ФОП ОСОБА_3 після надходження оплати за першим із укладених договорів, було повернуто у зв'язку з неправильним оформленням платіжних документів.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає, що невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в п.2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними».

Колегія суддів також зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, із посиланням на відповідні приписи ст. 16 ЦК України, ст.20 ГК України відмовлено в задоволенні вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в частині визнання недійсними аукціонів та протоколів проведення біржових аукціонів по реалізації спірного майна, оскільки ані аукціон, ані протокол аукціону не є правочинами або актами, а норми чинного законодавства не містять такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання недійсними аукціону та протоколу проведення аукціону (у даному разі правомірним є такий спосіб захисту як визнання недійсним результатів аукціону - тобто укладених договорів купівлі-продажу майна банкрута, оцінка яким надана вище).

Отже, здійснивши апеляційний перегляд оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі твердження зроблені при довільному трактуванні обставин справи та норм чинного законодавства, аргументи заявника скарги ґрунтуються на припущеннях, на їх підтвердження не надано відповідно до статей 33, 36 ГПК України доказів з посиланням на конкретні норми матеріального та процесуального права, які б спростовували висновки місцевого господарського суду.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен банк Аваль" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.14 у справі №5023/8677/11 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 09.02.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.