РІШЕННЯ

"06" січня 2015 р.Справа № 921/1175/14-г/14
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Руденка О.В. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Акція", вул. Інститутська, 12-А, м. Київ 21, 01021

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХБАУ", вул. Гайова, 21-А, м. Тернопіль, 46006

про стягнення заборгованості в сумі 96396,16 грн.

за участю представників позивача: Віннічик І.М., довіреність № 3 від 27.12.13р.

Синицький О.В., довіреність № 2 від 09.12.14р.

Учасникам судового процесу роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки згідно ст.ст. 20,22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Технічна фіксація (звукозапис) не здійснювалась за відсутності відповідного клопотання представників позивача.

Суть справи: За результатами розгляду заявленого ТОВ "Акція" позову до ТОВ "ІНТЕРТЕХБАУ" про стягнення сум авансу за договорами підряду в розмірі 96 396,16 грн., господарський суд Тернопільської області визнав подані матеріали достатніми для прийняття позовної заяви і, як наслідок, ухвалою від 22.10.2014р. порушив провадження у справі та призначив її до розгляду.

Заявлені вимоги, підтримані в судовому засіданні повноважними представниками, позивач мотивує неналежним виконанням його контрагентом умов договорів № 0705-01 від 07.05.2012р., № 1001-01 від 10.01.2014р. та № 2210-01 від 22.10.2013р. в частині повного та своєчасного виконання передбачених вказаними правочинами робіт, у зв'язку з чим просить суд повернути перераховану підряднику суму авансового платежу.

У відзиві на позовну заяву від 23.12.2014р. та наданих в судовому засіданні усних поясненнях уповноваженого представника, відповідач наведені господарюючим суб'єктом доводи спростовує, посилаючись на передчасність пред'явлення позову, так-як, зважаючи на дату розірвання спірних договорів, встановити розмір його заборгованості не видається за можливе.

Поряд з цим, разом із позовною ТОВ "Акція" звернулось до суду із заявою № 01/69 від 30.09.2014р. про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на банківські рахунки ТОВ "ІНТЕРТЕХБАУ". Зважаючи на відсутність, передбачених ст. 66 ГПК України підстав для забезпечення позову, в задоволенні даної заяви господарському товариству відмовлено.

В процесі вирішення спору неодноразово оголошувалась перерва та розгляд справи відкладався, з підстав, викладених у формулярах (протоколах) судового засідання та відповідних ухвалах.

За правилами, що викладені у ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору було продовжено.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, оцінивши представлені докази в їх сукупності та дослідивши норми чинного законодавства, судом встановлено наступне.

За приписами частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Із даною правовою нормою кореспондуються і положення статті 174 ГК України, за якою господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Із матеріалів справи слідує, що на протязі 2012-2014 років між учасниками спору було укладено ряд цивільно-правових угод. Зокрема, договори № 0705-01 від 07.05.2012р., № 1001-01 від 10.01.2014р. та № 2210-01 від 22.10.2013р., за умовами яких (пункти 1.1.) Підрядник (відповідач у справі) зобов'язався виконати своїми силами та засобами комплекс робіт по поставці, монтажу, одноразовому технічному обслуговуванню існуючих та влаштуванню нових систем вентиляції, кондиціювання, водовідводу, димовидалення, водопостачання та каналізації, а також їх пуско-налагоджування.

В свою чергу, згідно із п.3.1 угод, Замовник протягом 3-х банківських днів після підписання відповідного договору перераховує на поточних рахунок підрядника передбачений правочином аванс на закупку матеріалів та виконання робіт.

За вказівкою п.4.1. виконавець зобов'язаний приступити до виконання робіт протягом 3-х робочих днів після підписання відповідного договору за умови дотримання замовником вимог п.3.1. угоди.

У пункті 13.1 учасники спору погодили набрання чинності правочинів з моменту їх підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Взаємовідносини, що склалися між сторонами у справі суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору підряду, які регулюються положеннями глави 61 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Таким чином, укладені учасниками спору договори слугують підставою для виникнення між ними господарських зобов'язань, та за вказівками ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509, 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання досягнутих домовленостей позивачем перераховано відповідачу обумовлені правочинами авансові платежі, а останній приступив до виконання взятих на себе зобов'язань.

Вказані дії контрагентів, на переконання суду, свідчать про їхнє взаємне волевиявлення та бажання реалізувати положення договору.

Однак, як стверджує замовник, підрядником передбачений у ньому обсяг підрядних робіт виконано лише частково з порушенням погоджених строків. Дана обставина у судовому засіданні відповідачем не спростована.

З метою досудового врегулювання спірних відносин, господарюючим суб'єктом направлено на адресу виконавця лист № 01/62 від 18.07.2014р. із вимогою виконати в 20-тиденний термін від її отримання підрядні роботи по договорах 2012-2014 років на загальну суму 96 396,16 грн. Втім, дана претензія залишена ТОВ "ІНТЕРТЕХБАУ" без реагування та задоволення, що і стало підставою для звернення із позовом до суду.

При цьому суд враховує, що за процесуальним законодавством виключно позивач вправі обирати підстави та предмет позову.

Реалізовуючи дані повноваження, ТОВ "Акація" у даній справі предметом спору визначило стягнення з відповідача сум авансу по договорах підряду в розмірі 96 396,16 грн. Підставами для позову слугує факт неналежного виконання його контрагентом договірних зобов"язань . Наведене твердження випливає зі змісту позовної заяви № 01/70 від 30.09.2014р.

До початку розгляду спору по суті, у визначеному процесуальним законодавством порядку, ні предмет ні підстави позову господарським товариством не змінювались.

В той час, як в процесі вирішення даного спору, а саме 06.12.2014р., позивачем на підставі розділу 11 угод та ст.849 Цивільного кодексу України, направлено на адресу Підрядника лист-вимогу № 01/81 від 08.12.2014р. про розірвання договорів № 0705-01 від 07.05.2012р., № 1001-01 від 10.01.2014р. та № 2210-01 від 22.10.2013р.

Розірвання спірних угод в односторонньому порядку за ініціативою Замовника підтверджено і відповідачем у відзиві на позов від 23.12.2014 р.

Частина 3 статті 651 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним .

Позивач скористався наданим йому законом правом на односторонню відмову від договору, а тому договірні відносини згідно угод № 0705-01 від 07.05.2012р., № 1001-01 від 10.01.2014р. та № 2210-01 від 22.10.2013р. на час винесення рішення є припиненими.

В свою чергу, за вказівками, що містяться у ч. 4 та 5 ст. 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору.

З наведеного та приймаючи до уваги, що підстава (договір) на якій відповідачем було отримано заявлену до стягнення суму, на час вирішення спору, відпала, суд констатує, що з моменту розірвання договорів підряду, спірні кошти можуть бути повернені лише за правилами ст. 1212 Цивільного кодексу України. За даною правовою нормою особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Про те, що до спірні правовідносини можуть бути врегульовані виключно на підставі ст.1212 ЦК України неодноразово вказував і Вищий господарський суд України при розгляді аналогічних спорів ( копії постанов від 18.12.14 р. по справі № 910/13757/13 , від 07.04.14 р. по справі №913/2554/13 знаходяться у матеріалах справи).

Однак, позовна вимога заявлена у даній справі не з передбачених ст.1212 ЦК України, а з інших підстав. Предметом позову господарським товариством обрано стягнення з його контрагента сум авансу по договорах підряду , а не стягнення коштів одержаних без правової підстави.

Водночас, зважаючи на те, що визначення предмету та підстави позову є виключною прерогативою позивача, суд позбавлений можливості самостійно встановити дійсний зміст правовідносин між сторонами та застосувати відповідне законодавство для їх врегулювання.

Зважаючи на наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Акція" до задоволення не підлягають, оскільки позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Абзацом третім частини другої статті 6 Закону України " Про судовий збір", передбачено зменшення розміру судового збору з позовної заяви, поданої після і в разі одночасного (в один і той же день) подання заяви про вжиття запобіжних заходів або забезпечення позову, на розмір судового збору, сплаченого за подання такої заяви. При цьому, передбачене згаданою нормою зменшення розміру судового збору не ставиться Законом у залежність від результатів судового розгляду.

Тотожна правова позиція викладені у п.2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Водночас, за вказівкою п. 1 ч. 1 ст. 7 названого нормативного акту у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається в розмірі переплаченої суми та в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Отже, зважаючи, що позовна заява подана одночасно із заявою про забезпечення позову, товариству з обмеженою відповідальністю "Акція" слід повернути з Державного бюджету України - 1 827,03 грн. судового збору, як зайво сплаченого.

Решта судових витрат, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 20, 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Повернути з Державного бюджету України товариству з обмеженою відповідальністю "Акція", вул. Інститутська, 12-А, м. Київ 21, 01021 (ідент. код 31305952) - 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 03 коп. зайво сплаченого судового збору.

Оригінал квитанції № 898 від 03.10.2014р. про сплату судового збору в сумі 1 927,95 грн. повернути позивачу.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Суддя О.В. Руденко

Повний текст рішення

складено 12.01.2015р.