ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р. Справа № 911/5573/14

Господарський суд Київської області в складі судді Скутельника П.Ф., розглянувши матеріали

за позовом приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", ідентифікаційний код: 20474912, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, поштова адреса (згідно заяви): 04080, м. Київ, вул. Костянтинівська, 73, ТОВ «УКГ»,

до товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА", ідентифікаційний код: 31704186, місцезнаходження: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 7,

про відшкодування шкоди в порядку регресу,

за участю представників сторін:

від позивача: Гусев П.В., який діє на підставі довіреності від 22.12.2014 року № 4130/18;

від відповідача: не з'явився, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" (далі за текстом: Позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА" (далі за текстом: Відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП в порядку регресу у сумі 3 309,90 грн. (три тисячі триста дев'ять гривень 90 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 25.04.2013 року № ТП107262Га/13по, за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.12.2013 року в м. Кременчук по вул. Радянській за участю застрахованого Позивачем транспортного засобу, Позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 3 309,90 грн., у зв'язку з чим Позивач набув право вимоги до Відповідача на одержання виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.12.2014 року порушено провадження у справі № 911/5573/14 та призначено розгляд справи на 19.01.2015 року.

19.01.2015 року через відділ діловодства господарського суду Київської області від Позивача надійшов лист від 12.01.2015 року № 18/2 (вх. № 1020/15 від 19.01.2015 року) з доданими документами.

19.01.2015 року через відділ діловодства господарського суку Київської області від Позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог від 19.01.2015 року № 48/2 (вх. № 1021/15 від 19.01.2015 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18, передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Відповідно до абз. 4 п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року за №18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Детально дослідивши заяву Позивача про зменшення позовних вимог від 19.01.2015 року № 48/2, судом встановлено, що Позивач у своїй заяві просить стягнути з Відповідача на користь Позивача в порядку регресу матеріальні збитки, за винятком франшизи, що у розмірі становить 2 309,90 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн., обґрунтовуючи це тим, що згідно полісу АВ/9962870 встановлена франшиза у розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, справа розглядається у редакції позовних вимог, з урахуванням заяви Позивача про зменшення позовних вимог від 19.01.2015 року № 48/2, а саме про стягнення з Відповідача на користь відповідача в порядку регресу матеріальних збитків у розмірі 2 309,90 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

В судове засідання 19.01.2015 року з'явився представник Позивача, який надав пояснення по справі, вимоги ухвали від 29.12.2014 року виконав. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали від 29.12.2014 року не виконав.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що ухвала господарського суду Київської області від 29.12.2014 року направлена на адресу Відповідача, суд дійшов висновку, що Відповідач був належним чином повідомлений про порушення провадження у справі та час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, доказів, на які він посилався би, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У зв'язку з цим, спір розглядався за наявними у справі матеріалами, після дослідження яких та врахування наданих пояснень Позивача суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, оголошення якого призначено на 19.01.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

25.04.2013 року між приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" (страховик) та Трофіменковою Лілією Іванівною (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» від 25.04.2013 року № ТП107262Га/13по (далі за текстом: Договір страхування).

Відповідно до п. 1.1 Договору страхування, предметом Договору є майнові інтереси Страхувальника (Вигодонабувача), що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та іншим майном, вказаними у розділах 5 та 6 цього Договору.

Згідно п. 5 Договору страхування, застрахованим транспортним засобом є транспортний засіб Toyota Camry, реєстраційний номер ВІ6333ВМ, свідоцтво про реєстрацію САК747417, номер кузова JTNBFYFK703010307, 2012 року випуску.

Договором страхування у п. 7 визначено, що страховими ризиками згідно п. 20.2. є викрадення, збитки внаслідок ДТП, збитки внаслідок інших подій. Особами, допущеними до керування є особи, які мають право керувати транспортним засобом на законних підставах.

Відповідно до п.п. 8, 8.1 Договору страхування, страхова сума складає 301 410,00 грн. Дійсна вартість транспортного засобу на момент укладання Договору 301 410,00 грн.

Згідно п. 10 Договору страхування, безумовна франшиза за викрадення складає 3 014,10 грн. (що складає 1.00% від страхової суми, вказаної у п. 8 Договору), за збитки внаслідок ДТП складає 3 014,10 грн. (що складає 1.00% від страхової суми, вказаної у п. 8 Договору), за збитки внаслідок інших подій складає 3 014,10 грн. (що складає 1.00% від страхової суми, вказаної у п. 8 Договору).

Пунктами 14.1 та 14.2 Договору страхування визначено, що датою початку дії Договору є 22.05.2013 року. Датою закінчення дії договору є 21.05.2014 року.

Відповідно до п 20.1 Договору страхування, за умовами цього договору Страховик бере на себе зобов'язання компенсувати Страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 20.2 цього Договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов'язується компенсувати понесені Страхувальником додаткові витрати згідно п. 29.7 та п. 29.8 Договору в результаті настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

09.12.2013 року о 11 год. 30 хв. в м. Кременчуці по вул. Радянській сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак ВІ6333ВМ, номер кузова JTNBFYFK703010307, що належить Трофіменко Лілії Іванівні, під керуванням Трофіменкова Володимира Миколайовича, та транспортного засобу Chevrolet Aveo, номерний знак ВІ6424ВА, номер кузова 128057, що належить Малецькому Олексію Павловичу, під керуванням Малецького Віталія Олексійовича, що підтверджується довідкою ВДАІ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області та відомостями про дорожньо-транспортну пригоду за № 9316604.

Відповідно до постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.12.2013 року у справі №524/11340/13-п, 09.12.2013 року біля 11 год. 30 хв. в м. Кременчуці по вул. Радянській водій Малецький В.О. керуючи автомобілем «Шевроле» державний номерний знак ВІ6424ВА, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпеці допустив наїзд на автомобіль «Тойота» державний номерний знак ВІ6333ВМ під керуванням водія Трофіменкова В.М., який стояв позаду, чим порушив п. 10.9 ПДР, у зв'язку з чим Малецького В.О. визнано винним у скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП і притягнуто його до адміністративної відповідальності, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. в прибуток держави.

Згідно п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

10.12.2013 року, з дотриманням вимог п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», громадянином України Трофіменковим Володимиром Миколайовичем до Позивача подано повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 10.12.2013 року № 1.002.13.13774.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що сума страхового відшкодування, завданого власнику автомобіля Toyota Camry, державний номер ВІ6333ВМ, номер кузова JTNBFYFK703010307, в результаті його пошкодження складає 3 309,90 грн., що підтверджується розрахунком страхового відшкодування від 19.12.2013 року б/№ та Актом огляду транспортного засобу від 10.12.2013 року б/№.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Абзацом 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено, що 20.12.2013 року, на підставі страхового акту від 19.12.2013 року № 1.002.13.13774/VESKO44745, Позивачем здійснено виплату страхового відшкодування у сумі 3 309,90 грн. шляхом перерахування вказаної суми на рахунок ТОВ «Компанія «Про Лайн», яким виконано ремонт пошкоджень транспортного засобу Toyota Camry, державний номер ВІ6333ВМ, номер кузова JTNBFYFK703010307, що підтверджується платіжним дорученням від 20.12.2013 року № 79367, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільним кодексом України у ч. ч. 1, 2 ст. 1187 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Детально дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.12.2013 року о 11 год. 30 хв. в м. Кременчук по вул. Радянській за участю транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак ВІ6333ВМ, номер кузова JTNBFYFK703010307, що належить Трофіменко Лілії Іванівні, під керуванням Трофіменкова Володимира Миколайовича, та транспортного засобу Chevrolet Aveo, номерний знак ВІ6424ВА номер кузова 128057, що належить Малецькому Олексію Павловичу, під керуванням Малецького Віталія Олексійовича, цивільно-правова відповідальність Малецького Олексія Павловича була застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА" на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9962870, що підтверджується витягом з бази Моторно-транспортного страхового бюро України (МТСБУ).

Частиною 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вбачається з витягу з бази Моторно-транспортного страхового бюро України (МТСБУ), умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9962870, франшиза складає 1 000,00 грн.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», після виплати страхового відшкодування у сумі 3 309,90 грн., Позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки - громадянина України Малецького Віталія Олексійовича.

Враховуючи те, що на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09.12.2013 року о 11 год. 30 хв. в м. Кременчук по вул. Радянській за участю транспортного засобу Toyota Camry, номерний знак ВІ6333ВМ, номер кузова JTNBFYFK703010307, що належить Трофіменковій Лілії Іванівні, під керуванням Трофіменкова Володимира Миколайовича, та транспортного засобу Chevrolet Aveo, номерний знак ВІ6424ВА номер кузова 128057, що належить Малецькому Олексію Павловичу, під керуванням Малецького Віталія Олексійовича, цивільно-правова відповідальність Малецького Олексія Павловича була застрахована в товаристві з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА", то Відповідач, з урахуванням положень п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», несе відповідальність за сплачене Позивачем страхове відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, в межах суми фактичних витрат, з урахуванням франшизи, визначеної полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ № 9962870 у сумі 2 309,90 грн.

З метою досудового врегулювання спору, Позивачем на адресу Відповідача направлено регресну вимогу про відшкодування шкоди на суму 3 309 грн. 90 коп. від 27.05.2014 року № 1847/2, у якій Позивач просив здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу) у розмірі 3 309,90 грн. Факт отримання Відповідачем вказаної заяви підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 17.06.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи.

Проте, Відповідач на регресну вимогу про відшкодування шкоди на суму 3 309 грн. 90 коп. від 27.05.2014 року № 1847/2 відповіді не надав, грошові кошти не сплатив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Позивача про стягнення з Відповідача суми страхового відшкодування у порядку регресу у сумі 2 309,90 грн.

Детально, всебічно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача страхового відшкодування у порядку регресу у сумі 2 309,90 грн. (дві тисячі триста дев'ять гривень 90 коп.) підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду сторонами у справі в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Надані Позивачем докази не спростовані та Відповідачем протягом розгляду справи не заперечувались.

Поряд з цим, Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з Відповідача судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, суд, на підставі ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає на Відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ" до товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА" про відшкодування шкоди в порядку регресу, - задовольнити.

2. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІТА", ідентифікаційний код: 31704186, місцезнаходження: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Набережна, буд. 7, на користь приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АХА СТРАХУВАННЯ", ідентифікаційний код: 20474912, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, понесені витрати на страхове відшкодування у порядку регресу в сумі 2 309,90 грн. (дві тисячі триста дев'ять гривень 90 коп.) та судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя П.Ф. Скутельник

Повний текст рішення складено та підписано 26 січня 2015 року