ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.01.2015р. Справа № 907/1252/14

За позовом публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз", м. Ужгород

ДО фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

ПРО стягнення суми 14038,76грн. заборгованості по оплаті за спожитий природний газ

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - Коцур Т.Б. - представник за довіреністю

від відповідача - не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз", м. Ужгород звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення суми 14038,76грн. заборгованості по оплаті за спожитий природний газ.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 22.12.2014р. порушено провадження у справі №907/1252/14 та призначено справу до розгляду на 14.01.2015р.

Ухвалою суду від 14.01.2015р. розгляд справи було відкладено на 26.01.2015р.

Представник позивача наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, обґрунтування своїх доводів вказує на порушення відповідачем умов договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, що полягяє у порушенні строків своєчасного та повного розрахунку по оплаті за спожитий природний газ.

Відповідач вимог ухвал суду від 22.12.2014р. та від 14.01.2015р. не виконав, витребуваних судом матеріалів не подав, свого повноважного представника в судове засідання не направив. про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим конвертом, який було повернуто підприємством зв'язку із посиланням про повернення за закінченням встановленого строку зберігання.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.01.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши повноважних представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між сторонами, а саме Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» (надалі-Позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 01.07.2013р. був укладений Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № ТП-ПРк-2301-У/2013 (надалі іменується - Договір).

Згідно з п.1.1 Договору Постачальник постачає природний газ (далі - газ) Споживачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором.

У відповідності до п.4.7. Договору передбачено, оплату вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати вартості запланованих місячних обсягів до 25 числа місяця попереднього місяця поставки. Остаточний розрахунок за звітній місяць здійснюється на підставі двохстороннього акту приймання-передачі газу до 5 числа місяця, наступного за звітнім місяцем поставки газу.

Згідно з Договором Позивач за період березень 2014 року передав, а Відповідач прийняв газ в обсязі 2 553м.куб. на загальну суму 10759,55грн. з ПДВ, що підтверджується актом приймання - передачі природного газу №3485 від 27 березня 2014 року.

Однак, в порушення умов Договору, Відповідач не здійснив оплату за спожитий природний газ, а тому заборгованість перед Товариством за спожитий природний газ за період березень 2014 року станом на 15.12.2014р. складає 10 759,55 грн.

25.11.2014 року Позивачем надіслано на адресу Відповідача претензію №07/3404 про сплату заборгованості за природний газ, що підтверджується поштовою квитанцією. Однак, Відповідачем претензію №07/3404 від 25.11.2014 року про сплату заборгованості за газ залишено без уваги.

Згідно доданих розрахунків, сума фінансових санкцій за невиконання зобов'язання Відповідачем в період з 06.04.2014 р. по 15.12.2014 р. складає - 3279,21грн., в тому числі: сума пені в розмірі 1152,30грн.; сума 3% річних в розмірі 224,62 грн. та сума індексу інфляції в розмірі 1 902,29 грн.

Таким чином, станом на 15.12.2014р. загальна сума заборгованості Відповідача (основний борг + пеня + 3% річних + індекс інфляції) становить 14 038,76 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За своєю правовою природою договір № ТП-ПРк-2301-У/2013 від 01.07.2013 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено та підтверджено сторонами, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки природного газу виконав належним чином, зауважень щодо поставки природного газу від відповідача не надходило, що підтверджується актом приймання - передачі природного газу за березень 2014 року, який підписаний уповноваженими особами та скріплені печаткою позивача (належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

У відповідності до п.4.7. Договору передбачено, оплату вартості послуг з постачання газу за Договором здійснюється Споживачем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах 100% передоплати вартості запланованих місячних обсягів до 25 числа місяця попереднього місяця поставки. Остаточний розрахунок за звітній місяць здійснюється на підставі двохстороннього акту приймання-передачі газу до 5 числа місяця, наступного за звітнім місяцем поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, виписок з банківських рахунків позивача та платіжних доручень, відповідач оплату за отриманий природний газ не здійснив у порушення строків, зазначених у Договорі.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 224,62грн. три проценти річних за період з 06.04.2014р. по 15.12.2014р. та 1902,29грн. інфляційних втрат за цей же період.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3% річних від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ „Закарпатгаз" про стягнення з ФОП ОСОБА_1. трьох процентів річних на загальну суму 224,62грн.

Разом з тим, враховуючи положення частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „Закарпатгаз" про стягнення з ФОП ОСОБА_1 інфляційних нарахувань на загальну суму 1902,29грн. є обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 6.2.2. Договору у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 06.04.2014р. по 15.12.2014р.сума пені складає 1152,30грн., вимоги про стягнення якої підлягають також до задоволення.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ „Закарпатгаз" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Закарпатгаз" (88015, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, ):

- суму основного боргу в розмірі 10759,55грн. (на р/р3702 в Філії ЗОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 312356, );

- суму пені в розмірі 1152,30грн. (на № р/р в ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610);

- суму 3% річних в розмірі 224,62грн. (на р/р в банк ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610);

- суму індексу інфляції в розмірі 1920,29грн. (на р/р ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610);

- судовий збір в розмірі 1827грн. (на № р/р ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», м. Київ, Центр, МФО 300647, Код 05448610).

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.Ф. Ремецькі