КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Справа№ 911/3845/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 05.02.2015 року по справі № 911/3845/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія" на рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 24.11.2014 року) по справі № 911/3845/14 (суддя - Лопатін А.В.)

за позовом приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче

підприємство "Центр"

про стягнення 34 346,44 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Агро-Транс Індустрія" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" про стягнення 10 113,02 грн. інфляційних втрат та 24 233,42 грн. 36 % річних.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.11.2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" на користь приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія" 2 056,44 грн. 3% річних, 10 113,02 грн. інфляційних втрат та 1 383,46 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, позивач, приватне підприємство "Агро-Транс Індустрія", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Розпорядженням секретаря палати Київського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року для розгляду апеляційної скарги по справі № 911/3845/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Авдеєв П.В., Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року по справі № 911/3845/14 апеляційну скаргу приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія" прийнято до провадження і призначено перегляд рішення на 02.02.2015 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року виправлено описку в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 року по справі № 911/3845/14 та призначено засідання на 03.02.2015 року.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" на підставі ст. 96 ГПК України не надано до суду відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні, призначеному на 03.02.2015 року, оголошено перерву до 05.02.2015 року.

Представник позивача був присутнім в судовому засіданні, призначеному на 03.02.2015 року, та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судових засіданнях надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 05.02.2015 року, не з'явилися, причини неявки не повідомив.

Враховуючи викладене, а також наявність в матеріалах справи всіх необхідних для перегляду рішення доказів, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника відповідача, проти чого також не заперечує представник відповідача, присутній у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року по справі № 911/3845/14 - слід скасувати частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2012 року між приватним підприємством "Агро-Транс Індустрія" (покупець, позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" (продавець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу № 05074 (а.с. 9).

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов договору, продавець зобов'язується продати й передати, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти від продавця сільськогосподарську продукцію рослинного походження яка вказується в додатках до цього договору (надалі товар), насипом відповідно до умов дійсного договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. ціна на товар та його кількість вказується у додатках до цього договору.

Згідно з п. 4.1. продавець зобов'язується передати товар в повному обсязі, обумовленому п. 3.1. даного договору після надходження коштів за товар на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що покупець здійснює оплату за товар в українських гривнях шляхом банківського переведення коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання договору, та наданого продавцем рахунку-фактури.

У п. 8.1. зазначено, даний договір набуває чинності з дати підписання, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Зазначений договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток юридичних осіб.

Повернення попередньої оплати за зазначеним договором було предметом справи № 911/4152/13.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.12.2013 року у справі № 911/4152/13, яке набрало законної сили 18.03.2014 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 90 000,00 грн. попередньої оплати, 2 978,63 грн. пені (нарахованої за період з 01.08.2013 року по 31.10.2013 року), 8 166,58 грн. 36% річних (нарахованих за період з 01.08.2013 року по 31.10.2013 року), 2 022,91 грн. судового збору та 1 147,00 грн. витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката.

Зазначене рішення суду було виконано повністю 05.08.2014 року.

У зв'язку з чим, приватне підприємство "Агро-Транс Індустрія" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" про стягнення 10 113,02 грн. інфляційних втрат та 24 233,42 грн. 36 % річних. за період з 01.11.2013 року по 05.08.2014 року.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення відповідачем попередньої оплати за договором купівлі-продажу від 05.07.2012 року № 05074 та додатком до даного договору від 01.12.2012 року № 1 встановлено судом першої інстанції з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до частини першої ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами частини другої статті 692 Цивільного кодексу України передбачено: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 670 Цивільного кодексу України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

У зв'язку з не поставкою товару по договору, покупець відмовився від поставки товару та здійснив вимогу повернення сплачених за товар коштів, у зв'язку із простроченням виконання зобов'язання відповідачем за додатком № 1 від 01.07.2012 року.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно з п. 5.5. додатку №1 від 01.12.2012 року до договору купівлі-продажу № 05074 від 05.07.2012 року сторони дійшли згоди, що у випадку порушення продавцем встановленого в цьому додатку кінцевого терміну передачі товару покупцю продавець сплачує покупцю проценти за користування чужими грошовими коштами із розрахунку 3 (три) відсотки в місяць від суми заборгованості, починаючи з наступного дня після закінчення терміну передачі товару і до повного виконання взятих на себе зобов'язань.

Виходячи з цього суд першої інстанції зазначив, що вимога позивача про стягнення з відповідача збільшених 36% річних є неправомірною, оскільки підвищений розмір відсотків передбачений як відповідальність за зобов'язання щодо поставки товару від якої позивач відмовився та здійснив вимогу повернення сплачених за товар коштів. Отже, з моменту розірвання договору, нарахування відсотків річних здійснюється в поряду, передбаченому Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції здійснивши перерахунок 3% річних, за період з 01.11.2013 року по 05.08.2014 року від суми несвоєчасно повернутої передплати, дійшов висновку щодо того, що вимога позивача про стягнення з відповідача відсотків річних підлягає частковому задоволення, а саме у частині стягнення 2 056,44 грн.

Однак, з зазначеним колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 5.5. додатку № 1 від 01.12.2012 року до договору купівлі-продажу № 05074 від 05.07.2012 року сторони чітко передбачили, що у випадку порушення продавцем встановленого в цьому додатку кінцевого терміну передачі товару покупцю продавець сплачує покупцю проценти за користування чужими грошовими коштами із розрахунку 3 (три) відсотки в місяць від суми заборгованості, починаючи з наступного дня після закінчення терміну передачі товару і до повного виконання взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, необхідно застосовувати проценти зазначені у договорі.

Крім того, у п. 6.1.- 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 зазначено, що проценти річні, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Оскільки, у п. 5.5. додатку № 1 від 01.12.2012 року до договору купівлі-продажу № 05074 від 05.07.2012 року чітко зазначено, що у випадку порушення продавцем встановленого в цьому додатку кінцевого терміну передачі товару покупцю продавець сплачує покупцю проценти за користування чужими грошовими коштами із розрахунку 3 (три) відсотки в місяць від суми заборгованості, починаючи з наступного дня після закінчення терміну передачі товару і до повного виконання взятих на себе зобов'язань, то відповідач повинен сплачувати 36 % річних за користування чужими коштами.

Здійснивши перерахунок 36% річних, за період з 01.11.2013 року по 05.08.2014 року від суми несвоєчасно повернутої передплати, колегія суддів вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача відсотків річних такою, що підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 10 113,02 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції здійснивши перерахунок, перевірений колегією суддів, інфляційних втрат, за період з 01.11.2013 року по 05.08.2014 року від суми несвоєчасно повернутої передплати, позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 10 113,02 грн. вважає його таким що підлягає задоволенню повністю.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

У відповідності до пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року було прийнято після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, і є таким що не відповідає нормам закону.

Таким чином, апеляційна скарга приватного приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія" підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати в частині відмови та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на скасування апеляційним господарським судом рішення місцевого господарського суду та задоволення апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне провести перерозподіл судових витрат.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія" на рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 24.11.2014 року) по справі № 911/3845/14 задовольнити.

2. Рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 року у справі № 911/3845/14 скасувати частково в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Центр" (07600, Київська область, Згурівський район, смт. Згурівка, вул. Молодіжна, буд. 16; код ЄДРПО України 34099325) на користь приватного підприємства "Агро-Транс Індустрія" (19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, Чигиринське шосе, буд. 24; код ЄДРПО України 33173418) - 24233 (двадцять чотири тисячі двісті тридцять три) грн. 42 коп. 36% річних, 10 113 (десять тисяч сто тринадцять) грн. 02 коп. інфляційних втрат та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції та 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за перегляд справи апеляційним господарським судом.

4. Видачу наказу доручити господарському суду Київської області.

5. Справу № 911/3845/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді П.В. Авдеєв

В.В. Куксов