ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа № 922/4822/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача -Ященко Р.Ю., за довіреністю від 13.05.2014р. №14-135.

відповідача - Закаблуков А.С., за довіреністю від 05.01.2015р. №268.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№4079Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2014р.

у справі № 922/4822/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 11.11.2014р. у справі №922/4822/13 (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна компанія" "Нафтогаз України" заборгованість в сумі 18521698,39 грн., пеню у розмірі 137093,21 грн., штраф у розмірі 129651,89 грн., 3 % річних у розмірі 401694,43 грн., а також судовий збір у розмірі 68820,00 грн.; відстрочено виконання рішення суду до 15.04.2015 року. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду з посиланням на частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, п.3, ст. 83 , ч.1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України мотивоване тим, що заборгованість відповідача виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2014р. у справі №922/4822/13 в частині відмови у стягненні 1 233 838,87 грн. пені та 1 166 867,00 грн. 7% штрафу та в частині відстрочення виконання рішення до 15.04.2015р.; в оскаржуваній частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 233 838,87 грн. пені та 1 166 867,00 грн. 7% штрафу, загалом 2 400 705,87 грн. у стягненні яких було відмовлено, у наданні відстрочення виконання рішення - відмовити; в іншій частині рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2014р. у справі №922/4822/13 залишити без змін та судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відповідач не виконав узяті на себе зобов'язання по погашенню заборгованості з основного боргу та інших нарахувань на суму боргу (пеня, штраф) та посилаючись на п.3 ст. 83 ГПК України та п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, зазначає про те, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені повинен був об'єктивно оцінити чи є даний випадок винятковим виходячи з інтересів сторін. Також, вказує на те, що сторони визначили вид забезпечення виконання зобов'язання - пеню, що передбачені п.7.2 договору, а тому на думку скаржника, суд неправомірно самостійно визначив розмір пені. Апелянт також зазначає, що відсутність у боржника коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань.

Крім того, в обґрунтування своєї правової позиції зазначає, що зменшення судом розміру пені та 7% штрафу спричиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Також, вказує на те, що місцевим господарським судом порушено приписи статті 121 ГПК України та неправомірно відстрочено виконання рішення.

Автоматизованою системою документообігу Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу (справу) призначено для розгляду судді-доповідачу Терещенко О.І.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.12.2014р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Медуниця О.Є.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 27.01.2015р. о 09:30 год.

Розпорядженням секретаря судової палати №1 Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р. для розгляду даної справи було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., у зв'язку із відпусткою судді Медуниці О.Є.

Відзивом на апеляційну скаргу (вх.№12862 від 23.12.2014р.) відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить оскаржуване рішення залишити без змін. В обґрунтування своєї правової позиції зазначає що, основними причинами тяжкого економічного стану відповідача є невідповідність тарифів на послуги теплопостачання, невідповідність тарифів на послуги водопостачання та водовідведення, додаткове податкове навантаження, штрафні санкції та заборгованість споживачів. Крім того, зазначає, що з 2010 року по 2014 рік тарифи на теплопостачання для населення не змінювались, станом на 01.11.2013р. на підприємстві діяли тарифи на теплову енергію, встановлені Постановою НКРЕ України від 14.12.2010р. №1758. Також вказує на те, що висновок експерта при проведенні судової експертизи у повній мірі відповідає стану підприємства на даний час та експерт правомірно зазначає, що діяльність підприємства є збитковою, фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища та підприємство не може обійтись без зовнішнього фінансування.

12.01.2015р. від відповідача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№256), в яких зазначив, що у відповідача згідно встановлених нормативів розподілу грошей затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.12.2014р. №1054 на січень 2015 року не залишається грошей для будь-яких розрахунків, у тому числі по виплаті заробітної плати, на підтримання технологічного процесу, оплату податків, тому виплатити штрафні санкції та інші нарахування на суму заборгованості за отриманий природний газ відповідач не може.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2014р. у справі № 922/4822/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

02.07.2012р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Харківським обласним комунальним підприємством «Дирекція розвитку інфраструктури території» (покупець) укладено договір про закупівлю - продаж природного газу №010712-БО-32/, відповідно до умов п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У листопаді 2013 року позивач звернувся з позовом до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму основного боргу, що складає 18 521 698,39 грн., пеню у розмірі 1 370 932,078 грн., 7% штрафу у розмірі 1 296 518,89 грн. та 3% річних у розмірі 401 694,43 грн. та судові витрати.

11.11.2014р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи та як встановлено місцевим господарським судом, відповідач виконав свої зобов'язання за договором частково, у зв'язку з чим в нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 18521698,39 грн.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів сплати суми основного боргу за постачання природного газу в сумі 18521698,39 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості за постачання природного газу в сумі 18521698,39 грн.

Також, як встановлено місцевим господарським судом, відповідач визнав свої вимоги в частині стягнення 3% річних у сумі 401 694,43 грн.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, яки прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом апеляційної інстанції перевірено правильність розрахунку пені.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 401694,43 грн.

Крім того, оскаржуваним рішенням задоволено клопотання відповідача та зменшено розмір пені та штрафу на 90% та стягнуто з відповідача пеню у розмірі 137093,21 грн. та штрафу у розмірі 129651,89 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами статті 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно з вимогами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як встановлено в п.7.2 договору, у разі порушення покупцем умов п.6.1. договору, покупець зобов'язується сплатити крім суми заборгованості пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Як встановлено місцевим господарським судом, позивач надав обґрунтований розрахунок пені, який відповідає Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Також, позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції наданий вірний розрахунок 7% штрафу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Колегія суддів зазначає, що стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Окрім того, відповідно до п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011р. №01-06/1623/2011 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм процесуального права» відповідно до п.3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягнення зі сторони, що порушила зобов'язання.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Як встановлено в п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р.№18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Місцевий господарський суд, об'єктивно оцінивши даний випадок правомірно прийняв до уваги причини неналежного виконання зобов'язання, врахувавши фактичні обставини справи, а саме:

- відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а також водопостачання та водовідведення. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію, водопостачання та водовідведення по вартості нижчої її собівартості;

- на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація, яка виникла у зв'язку зі збитковістю послуг з теплопостачання. До моменту прийняття нових тарифів у 2014 року тарифи на теплопостачання, водопостачання та водовідведення покривали лише на 65 % витрат на їх виробництво;

- однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги. Борги населення за комунальні послуги у відповідності до інформації про нарахування, надходження та заборгованість за теплову енергію по ХОКП "Дирекція розвитку інфраструктури території" досягли по теплопостачанню суму у розмірі 26642614,52 грн.;

- крім населення несвоєчасно розраховуються відповідачем бюджетні установи (організації), які заборгували суму у розмірі 559913,49 грн.;

- субвенції, які надаються державою, не мають постійного чинного правового механізму з компенсації витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, тому виплата такої компенсації та строки виплати у повній мірі залежать від своєчасного внесення законодавчим органом таких витрат до Закону України "Про державний бюджет на кожний рік"; від фінансування в даному бюджетному році у повному обсязі цих витрат згідно з витратами, передбаченими Закону України "Про державний бюджет"; від строку виконання виконавчими органами влади обов'язків по перерахуванню закладених витрат бюджету у вигляді субвенцій до отримувачів;

- обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію за період з 2012 - 1 квартал 2014 року у відповідності до розрахунків склав суму у розмірі 116446947,00 грн., яка складається з не доплаченої державою суми у розмірі 39805024,00 грн. за надані послуги населенню та 76641923,00 грн. за надані послуги бюджетним організаціям , крім того існує заборгованість державного бюджету за надані послуги водопостачання та водовідведення у загальному обсягу 15757036,00 грн.;

- тяжкий фінансовий стан відповідача підтверджується висновком судово-економічної експертизи №128 від 15.10.2014 р., проведеної НДЕКЦ ГУМВС України в Харківській області, в якій, зокрема, зазначено про те, що фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища, розрахуватися підприємство за договором про закупівлю природного газу № 010712-БО-32 від 02.07.2012 року без зовнішнього фінансування не може, крім того у підприємства в обігу знаходиться більше позикових коштів, ніж власних, і це співвідношення стає все більше вагомим;

- не можливість самостійного погашення боргу відповідачем перед позивачем без отримання належних відповідачу субвенцій з Державного бюджету підтверджує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації у листах № 05-13/1361 від 21.05.2013 р. та № 09-02/1213 від 12.09.2014 р.;

- своєчасне звернення відповідача до національної комісії регулювання ринку комунальних послуг для затвердження економічно обґрунтованих тарифів та затвердження національною комісією регулювання ринку комунальних послуг тарифів значно менших від тих, що обґрунтовано просив відповідач прийняти;

- фінансові звіти відповідача (баланси, звіти про фінансові результати діяльності, звіти з праці, звіти про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від надання послуг водопостачання, водовідведення та теплопостачання та інші фінансові документи, що були надані до справи відповідачем), висновок судово-економічної експертизи № 128 від 15.10.2014 р. - однозначно вказують на наявність значних збитків підприємства від надання послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення;

- сума штрафних санкцій є надмірно великою, а стягнуті судом суми 3 % річних мають компенсувати всі негативні наслідки затримки розрахунку з боку відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що заборгованість відповідача об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв.

Отже, висновок господарського суду першої інстанції про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 90% є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку місцевим господарським судом дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені та штрафу.

Щодо посилань апелянта про безпідставне надання відстрочки виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем було доведено наявність обставин, що можуть ускладнити виконання рішення у зв'язку з тим, що заборгованість виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв та тяжкого фінансового стану, а отже зазначене твердження апелянта є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не дослідив всіх матеріалів справи та не взяв до уваги обставини справи, що на думку апелянта мають істотне значення, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Доводи апелянта про те, що господарський суд першої інстанції не врахував інтереси позивача, зменшуючи розмір пені та штрафу, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів, оскільки господарським судом першої інстанції проаналізовано та враховано обставини, визначені в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р.№18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені місцевим господарським судом на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 11.11.2014р. у справі №922/4822/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 29.01.2015р.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Тихий П.В.