РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/28731/14
За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про стягнення 8632,56 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - не з'явились;

від відповідача - Цілик А.В. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - Відповідач) заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 8632,56 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

На запит суду в порядку ст. 65 ГПК України від МТСБУ надійшла інформація по полісу обов'язкового страхування № АВ/1270808.

Відповідач проти позову заперечує, зазначаючи, що у зв'язку з ненаданням Позивачем доказів сплати страхового платежу та копії Договору в повному обсязі, не можливо встановити, чи договір страхування набрав чинності на час ДТП, а також, що при розрахунку страхового відшкодування слід виходили з встановленого оцінювачем розміру та вирахувати ПДВ, і також, що потребує встановлення наявності кваліфікаційного свідоцтва у оцінювача, висновок якого додав до позову Позивач, та заявлену суму страхового відшкодування слід зменшити на франшизу відповідно до полісу № АВ/1270808.

У судове засідання представники Позивача не з'явилися, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Позивача про призначення справи до розгляду в засіданні суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвала суду про порушення провадження у справі надсилалася на адресу місцезнаходження Позивача згідно відомостей з ЄДРЮО та ФОП, а відтак, будь-які несприятливі наслідки такої неявки повноважних представників покладаються на Позивача.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні. Таким чином суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

20.03.2013 по вул. Богдана Хмельницького, в с. Хотів була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «ДЕУ», д.р.н. АА1581ІТ, яким керував Коваль С.Д., з автомобілем «Рено», д.р.н. АА6328МЕ, яким керував Кошин М.С.

Причинами ДТП стало те, що водій Коваль С.Д., керуючи автомобілем «ДЕУ», д.р.н. АА1581ІТ, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Рено», д.р.н. АА6328МЕ, чим порушив пункти 13.1 та 28.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються короткою та розгорнутою довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Рено», д.р.н. АА6328МЕ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» на праві власності, був під керуванням Кошин М.С. на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 09.07.2012 (далі - Договір добровільного страхування). Страхувальником та вигодонабувачем за вказаним договором є ТОВ «ВіЕйБі Лізинг».

Судом відхиляються заперечення Відповідача щодо недоведення чинності Договору добровільного страхування, та суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про страхування», договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування, та у даному випадку у Договорі добровільного страхування сторони чітко встановили строк його дії з 10.07.2012 до 09.07.2013, та не встановили жодної залежності строку дії договору від сплати першого чи чергового страхового платежу.

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи рахунок від 21.03.2013 ремонтного СТО Застрахованого автомобіля (9725,56 грн.) та Звіт № 24/03/13 від 22.03.2013 про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля (8822,60 грн., Ез = 0) з ремонтною калькуляцією, що виконана в системі AUDATEX, Позивачем було складено Страховий акт від 29.03.2013, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 9132,56 грн. на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, що підтверджується платіжним дорученням № 4014 від 03.04.2013, та на що була надана згода вигодонабувачем за Договором в листі від 28.03.2013.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «ДЕУ», д.р.н. АА1581ІТ, Коваль С.Д., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.03.2013.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Коваль С.Д., як особи, яка експлуатує автомобіль «ДЕУ», д.р.н. АА1581ІТ, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) №АВ/1270808 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 500 грн.

Отже, Відповідач є особою на яку полісом № АВ/1270808 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «ДЕУ», д.р.н. АА1581ІТ на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Так, відповідно до Звіту № 24/03/13 від 22.03.2013 розмір матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження в ДТП, та з урахуванням коефіцієнту зносу 0, становить 8822,60 грн.

Доказів на спростування встановленого вищевказаним Звітом розміру оціненої шкоди, завданої власнику Застрахованого автомобіля, та встановленого коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля, суду надано не було, а також суду не заявлялося клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України на спростування наведеного розміру оціненої шкоди, та не заявлялося клопотання про призначення експертизи в порядку ст. 41 ГПК України.

Посилання Відповідача, що для обґрунтованості позову необхідним є встановлення наявності кваліфікаційного свідоцтва у особи, яка склала Звіт № 24/03/13 від 22.03.2013, судом відхиляються, оскільки саме Відповідач у відповідності до ст. 33 ГПК України, якщо посилається на відсутність у оцінювача відповідного свідоцтва або на необґрунтованість звіту повинен довести це перед судом, чого Відповідачем зроблено не було, так само ним не було спростовано викладені в Звіті № 24/03/13 від 22.03.2013 обставини і не опротестовано сам звіт.

Іншого висновку/звіту сертифікованого оцінювача або аварійного комісара щодо встановлення іншого розміру оціненої шкоди, завданої внаслідок пошкодження Застрахованого автомобіля у ДТП, та на доведення іншого коефіцієнту фізичного зносу Застрахованого автомобіля, суду також надано не було.

Судом встановлено, що наведені у вищевказаному Звіті роботи, деталі та матеріали знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями Застрахованого автомобіля, що зафіксовані у довідках ДАІ за результатами ДТП, а також співпадають з фотознімками пошкоджень, що залучені до справи, і суду не надано доказів протилежного, а також, як зазначалось вище, не спростовано належними засобами доказування, що оцінена вартість робіт, деталей та матеріалів для відновлення Застрахованого автомобіля є необґрунтованою (завищеною або заниженою).

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АВ/1270808 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування», статті 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку, що Відповідач повинен відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.), виходячи з суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (9132,56 грн.), але в межах оціненого розміру матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля в зв'язку з його пошкодженням в ДТП, який встановлений вищевказаним Звітом, із урахуванням коефіцієнту зносу (8822,60 грн.), за мінусом франшизи (500 грн.) та отже в сумі 8322,60 грн.

Наведені Відповідачем заперечення щодо необхідності вирахування суми ПДВ з встановленого вищеописаним Звітом розміру шкоди, та отже обґрунтованості лише часткової виплати судом відхиляються, оскільки за приписами ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму ПДВ лише у випадку відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), тоді як по даному випадку страхове відшкодування було перераховано на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля.

При цьому Позивач у справі, що розглядається, отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги визнаються судом частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в обрахованому судом розмірі - 8322,60 грн.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (м. Київ, вул. Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (м. Донецьк, проспект Ілліча, 100; ідентифікаційний код 13490997) 8322 (вісім тисяч триста двадцять дві) грн. 60 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1761 (одну тисячу сімсот шістдесят одну) грн. 40 коп. судового збору. Видати наказ.

У іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.02.2015

Суддя Сташків Р.Б.