Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "27" січня 2015 р. Справа № 906/1539/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Денисенко Л.В. - довіреність від 29.12.2014;

від відповідача: Зайченко Т.О. - довіреність від 13.01.2015;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (м. Житомир)

до Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (смт. Озерне Житомирський район Житомирська область)

про стягнення 98592,58 грн.

Спір розглянуто у більш тривалий строк, ніж передбачено ч.1 ст.69 ГПК України.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 98592,58грн., з яких: 97481,57грн. - основний борг, 902,70грн. - пеня, 208,31грн. - 3% річних. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

20.01.2015 на адресу суду від ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач в зв'язку зі сплатою відповідачем основного боргу просить стягнути з останнього 900,56грн. - пені та 207,82грн. - 3% річних.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05.01.2015.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог приймається судом, оскільки в даному випадку, як вбачається із матеріалів справи та характеру відносин, які склались між сторонами, дії позивача стосовно зменшення позовних вимог не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

При цьому суд враховує положення п.3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якого під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі зменшення позовних вимог, якщо заяву прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, в даному випадку - це сума 1108,38грн.

Суд розглядає справу з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав, надав докази погашення суми основного боргу, просить зменшити розмір пені в зв'язку з важким фінансовим становищем підприємства.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2004 року між Зарічанським РЕМ, який діє на підставі Положення і є виробничим підрозділом ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (постачальник/позивач) та Будинкоуправлінням №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (споживач/відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії №447 (а.с.8-18).

Відповідно до п.2.2.3 договору відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати за використану електричну енергію, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період відповідно до встановленої системи обліку електроенергії, класу напруги та за діючими на період розрахунку тарифами у грошовій та іншими формами розрахунків згідно з чинним законодавством України. Розрахунковим періодом вважається період з 15 числа по 14 число включно, вказаний період прирівнюється до календарного місяця.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що остаточний розрахунок повинен здійснюватися не пізніше - 5 діб після закінчення розрахункового періоду у розмірі фактичного споживання електроенергії за місяць з врахуванням сальдо на початок місяця.

На виконання умов договору №447 про постачання електричної енергії за період з 19.09.2014 по 15.10.2014 у відповідача виникла заборгованість за спожиту активну електроенергію в розмірі 82974,01 грн. та за реактивну електроенергію - 14507,56грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача за спожиту електроенергію за вказаний період складав 97481,57грн.

З наданої позивачем заяви від 05.01.2015 про уточнення позовних вимог вбачається, що відповідач сплатив суму основного боргу, в зв'язку з чим позивач зменшив позовні вимоги і просить стягнути з відповідача 900,56грн. - пені та 207,82грн. - 3% річних.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ст.173 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.7 ст.276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ст.ст. 525 і 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України заявив до стягнення 3% річних у розмірі 207,82грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок 3% річних, з урахуванням періоду, за який позивачем розраховано річні, та часу сплати суми основного боргу, господарський суд прийшов до висновку, що правомірним є нарахування 3% річних в загальній сумі 111,87грн., зокрема, нарахованих:

- в сумі 46,20грн. за період з 19.09.2014 по 29.09.2014 на суму заборгованості 56207,74грн.;

- в сумі 64,39грн. за період з 30.09.2014 по 14.10.2014 на суму заборгованості 55955,81грн.;

- в сумі 1,28грн. за 15.10.2014 на суму заборгованості 15617,81грн.

Таким чином, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 111,87грн.

Крім того, позивач, посилаючись на п.4.2.1 договору, просить стягнути з відповідача 900,56грн. - пені.

Відповідно до п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених пунктами цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком (Дод.№4), споживач сплачує енергопостачальній організації пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок пені, з урахуванням періоду, за який позивачем розраховано пеню, та часу сплати суми основного боргу, господарський суд прийшов до висновку, що обґрунтованим є нарахування пені в загальній сумі 932,24грн., зокрема, нарахованої:

- в сумі 384,98грн. за період з 19.09.2014 по 29.09.2014 на суму заборгованості 56207,74грн.;

- в сумі 536,56грн. за період з 30.09.2014 по 14.10.2014 на суму заборгованості 55955,81грн.;

- в сумі 10,70грн. за 15.10.2014 на суму заборгованості 15617,81грн.

Враховуючи те, що позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 900,56грн., заява про збільшення суми позову не подавалась, то стягненню підлягає пеня в сумі 900,56грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення неустойки суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України господарський суд при прийнятті рішення вправі у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром боргу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

При цьому, задовольняючи клопотання, суд враховує, у сукупності із об'єктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, 100% сплату суми основного боргу, обставини, на які посилається відповідач у своєму клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, суд зменшує суму нарахованої пені до 100,00грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 100,00грн. - пені та 111,87грн. - 3% річних обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.22,33,34,43,44,49,69,82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до 100,00грн.

3. Стягнути з Будинкоуправління №3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району (12443, Житомирська область, Житомирський район, смт. Озерне, буд.№57, )

- на користь Публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, ) - 211,87грн., з яких: 100,00грн. - пеня, 111,87грн. - 3% річних, а також 1668,78грн. сплаченого судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Повернути Публічному акціонерному товариству "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" (10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, 32/8, ) з Державного бюджету України - 144,85грн. надмірно сплаченого судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31 січня 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу