ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа №13/143 (2010)

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача (скаржника) - Бевза В.І., Влодзімєж Сульгостовскі - консул

від відповідача - Підбірний М.Я.

від третьої особи - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Генерального Консульства Республіки Польща у Львові, вих.№KG.Lw/862-53-2014 від 05.12.2014 року

на ухвалу господарського суду Львівської області від 01.12.2014 року (головуючий суддя: Бортник О.Ю., судді: Козак І.Б., Петрашко М.М.), винесену за результатами розгляду заяви Генерального Консульства Республіки Польща у Львові про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року

у справі №13/143 (2010)

за позовом Генерального Консульства Республіки Польща у Львові, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс", м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство "Державний інститут проектування міст "Містопроект", м. Львів

про стягнення 4589224,08 грн.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року по справі №10/143 (2010), яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2012 року, відмовлено в задоволенні позову Генерального Консульства Республіки Польща у Львові до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" про стягнення 4589224,08 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2012 року по справі №10/143 (2010) постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.06.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.05.2013 року Генеральному Консульству Республіки Польща у Львові відмовлено у допуску справи №13/143(2010) до провадження Верховного Суду України.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 01.12.2014 року по справі №10/143 (2010) (головуючий суддя: Бортник О.Ю., судді: Козак І.Б., Петрашко М.М.), винесеною за результатами розгляду заяви Генерального Консульства Республіки Польща у Львові про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року, рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року по справі №10/143 (2010) залишено без змін.

Суд, посилаючись на положення ст.112 ГПК України зазначає, що заявником у даному випадку не наведено нововиявлених обставин. Як на нововиявлену обставину, заявник посилається на судові рішення Сихівського районного суду м. Львова щодо посадових осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які виконували для генерального підрядника (відповідача) роботи з будівництва резиденції, як на докази, які спростовують своєчасність завершення виконання будівництва резиденції, якими, встановлено факти, що ТзОВ "Іртас", ПП "Будівельна фірма "Віалекс", ПП "Львівкомфортгруп-К", ПП "Вілмат Електрик" ніколи реальні будівельні чи інші роботи з будівництва вищезгаданої резиденції не виконували, що на думку заявника, спростовує висновки судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у справі №13/143 (2010) про своєчасність виконання відповідачем робіт за договором №30А-6/В/07.

Наведені вище посилання заявника, місцевий господарський суд не прийняв до уваги, дійшовши висновку, що такі не є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Разом з цим, встановив, що суд у справі №13/143 (2010) дійшов висновку про своєчасність виконання робіт за договором не у зв'язку з встановленням фактів виконання договорів субпідряду з будівництва резиденції ТзОВ "Іртас", ПП "Будівельна фірма "Віалекс", ПП "Львівкомфортгруп-К", ПП "Вілмат Електрик", та не на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, підписаних генеральним підрядником та субпідрядниками, чи між замовником і генеральним підрядником, а встановлення факту виконання робіт за договорами субпідряду, договори субпідряду та акти приймання виконаних робіт за ними не були покладені в основу рішення у справі №13/143 (2010).

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, Генеральне Консульство Республіки Польща у Львові подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 01.12.2014 року по справі №10/143 (2010), задоволити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року по справі №10/143 (2010), вказане рішення скасувати, позов задоволити повністю, стягнути з відповідача 4589224,08 грн. - штрафу, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив надані заявником докази, які підтверджують наявність нововиявлених обставин, що зумовлюють перегляд рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року у справі №13/143 (2010). На думку скаржника, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про неналежність доказів, які прямо вказують на факт невиконання зобов'язань перед Генконсульством по договору та щодо належного виконання робіт з будівництва резиденції Генерального Консульства. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази з кримінальної справи того, що генпідрядник мав фіктивні господарські взаємозв'язки із ТОВ «Іртас», ПП «Будівельна фірма «Віалекс», ПП «Львівкомфортгруп-К», ПП «Вілмат Електрик», які не могли здійснювати будь-яких робіт в якості субпідрядників на об'єкті будівництва, що на думку апелянта, свідчить про наявність нововиявлених обставин у даній справі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 року вказану вище апеляційну скаргу Генерального Консульства Республіки Польща у Львові прийнято до провадження та призначено справу №13/143 (2010) до розгляду в судовому засіданні на 18.12.2014 року.

За заявою скаржника від 18.12.2014 року, в порядку ст.81-1 ГПК України фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Ухвалою суду від 18.12.2014 року відмовлено у задоволенні заяви Генерального Консульства Республіки Польща у Львові про відвід головуючого-судді Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 18.12.2014 року продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 12.01.2015 року та зобов'язано Слідчий відділ Фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Львівській області та ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» подати вказані в ухвалі документи.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року склад судової колегії змінено: замість суддів Кордюк Г.Т. та Кравчук Н.М. введено суддів Бойко С.М. та Бонк Т.Б.

Ухвалою суду від 12.01.2015 року задоволено заяву Генерального Консульства Республіки Польща у Львові та виправлено описку, допущену в п.3 резолютивної частини ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 року по справі №13/143 (2010), шляхом внесення відповідних змін. Зобов'язано Слідчий відділ Фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Львівській області та ТзОВ "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" подати суду належним чином засвідчені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських, банківських документів, що укладались ТОВ "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс" з ТОВ "Іртас", ПП "Будівельна фірма "Віалекс", ПП "Львівкомфортгруп-К", ПП "Вілмат Електрик" для виконання робіт, постачання товарів по договору №30А-6/В/07 від 01 червня 2007 року щодо будівництва Резиденції Генерального Консульства Республіки Польща у Львові за адресою вул. І.Франка, 108, м. Львів, що були вилучені у ТОВ "Компанія "ВЕЕМ-Будсервіс".

Ухвалою суду від 12.01.2015 року відмовлено у задоволенні клопотання Генерального Консульства Республіки Польща у Львові про винесення окремої ухвали та застосування штрафу за невиконання ухвали суду, поряд з цим, розгляд справи відкладено на 26.01.2015 року та повторно зобов'язано Слідчий відділ Фінансових розслідувань ГУ Міндоходів у Львівській області та ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» подати вказані в ухвалі документи.

Слід зазначити, що на виконання ухвал суду від 18.12.2014 року та від 12.01.2015 року Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області до суду надіслано листи-відповіді (вих.№16623/13-01-09-30-16 від 25.12.2014 року та вих.№643/13-01-09-30-16 від 21.01.2015 року), якими слідче управління повідомило, що в ході розслідування кримінального провадження №0000229 від 24.09.2014 року за фактом ухилення від сплати податків службовими особами ТзОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» (за ознаками кримінального правопорушення (злочину), не відбувалось вилучення оригіналів фінансово-господарських документів, бухгалтерських та банківських документів, що укладались ТОВ «Компанія «ВЕЕМ-Будсервіс» з ТОВ «Іртас», ПП «Будівельна фірма «Віалекс», ПП «Львівкомфортгруп-К» та ПП «Вілмат Електрик» для виконання робіт, постачання товарів по договору №30А-6/В/07 від 01.06.2007 року, відтак, слідче управління повідомило суд, що надати завірені копії останніх не представляється за можливе.

В судовому засіданні 26.01.2015 року представник скаржника заявив клопотання (письмово за вх.№01-05/434/15) про продовження розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладення розгляду справи (або оголошення перерви) до 27.01.2015 року до 10 год. 30 хв. для подання документів.

Представник відповідача проти заявленого позивачем клопотання заперечив.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні такого, оскільки, ухвалою суду від 18.12.2014 року судом уже продовжувався строк розгляду спору, в порядку ст.69 ГПК України, на п'ятнадцять днів. Так, відповідно до п.3.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» продовження передбачених частинами першою і другою статті 69 ГПК України строків вирішення спору можливе лише у виняткових випадках за клопотанням сторони і не більше як на п'ятнадцять днів (частина третя цієї статті ГПК); якщо таке продовження здійснюється два і більше разів, сукупна його тривалість також не може перевищувати п'ятнадцять днів. Поряд з цим, з огляду на положення ст.77 ГПК України, колегія суддів вважає необґрунтованим клопотання скаржника про відкладення розгляду справи на один день для подання документів, у зв'язку з ознайомленням 26.01.2015 року з матеріалами справи, а саме: з листом слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Львівській області від 21.01.2015 року. Слід зазначити, що даний лист надійшов на адресу суду 22.01.2014 року, а клопотання про ознайомлення з матеріалами справи скаржник подав 19.01.2015 року, хоча ознайомився з такими 26.01.2015 року, відтак, розуміючи стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, останній мав достатньо часу для ознайомлення з таким листом та подачі додаткових документів до початку судового засідання 26.01.2015 року.

Крім того, в судовому засіданні 26.01.2015 року представником позивача заявлено наступні клопотання: про зупинення провадження у справі №10/143 (2010) до вирішення по суті адміністративної справи №813/6645/14 на новому розгляді (письмове клопотання вх.№01-05/442/15); про зупинення провадження у справі №10/143 (2010) до вирішення по суті справи №21/76 (10) на новому розгляді (письмове клопотання вх.№01-05/444/15) та клопотання про призначення комплексної комісійної судової експертизи з будівельних та економічних питань та зупинення провадження у справі (письмове клопотання вх.№01-04/443/15).

Представник відповідача проти заявлених позивачем клопотань заперечив.

Розглянувши вказані клопотання скаржника, заслухавши думку сторін та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених ст.ст. 41, 79 ГПК України для зупинення провадження у даній справі та призначення судової експертизи, з огляду на наступне.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.ч. 2, 4 ст. 35 ГПК України).

Виходячи із роз'яснення, наданого постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Разом з тим, відповідно до ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заявлених клопотань.

Крім того, представник скаржника в судовому засіданні 26.01.2015 року заявив усне клопотання про винесення окремої ухвали та застосування штрафу за невиконання ухвали суду відповідачем.

Слід зазначити, що представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що всі документи щодо виконання договору №30А-6/В/07 від 01 червня 2007 року ним долучено до справи при розгляді її судом першої інстанції.

Розглянувши наведене вище клопотання скаржника, враховуючи положення ст.90 ГПК України, згідно з якими, господарський суд, виявивши при вирішенні господарського спору порушення законності або недоліки в діяльності підприємства, установи, організації, державного чи іншого органу, виносить окрему ухвалу, а якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки дії, переслідуваної у кримінальному порядку, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення органам внутрішніх справ чи прокуратури, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такого.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні 26.01.2015 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 01.12.2014 року по справі №10/143 (2010), задоволити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року по справі №10/143 (2010), вказане рішення скасувати, позов задоволити повністю, стягнути з відповідача 4589224,08 грн. - штрафу.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.01.2015 року проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№18-12/14 від 18.12.2014 року). Зокрема, вказував на те, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин, які були предметом дослідження господарськими судами під час розгляду справи по суті, зокрема, обставин щодо невиконання відповідачем певних робіт, які на думку позивача підтверджували порушення строків виконання договору, що є підставою для стягнення штрафних санкцій. Разом з тим, зазначає, що апелянтом не надано доказів в спростування встановлених судами обставин реєстрації права власності за позивачем на завершений будівництвом об'єкт, яка здійснена на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації від 12.01.2010 року та сертифікату відповідності від 14.06.2010 року, що є належними допустимими засобами доказування в розумінні ст.34 ГПК України. На думку відповідача, викладені у заяві позивача обставини не є істотними, оскільки, не спростовують письмових доказів, які лягли в основу судового рішення та загалом не впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового засідання.

Оскільки, явка представника третьої особи не визнавалась обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.112 ГПК України господарський суд може переглянути прийняте ним судове рішення, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлені вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення; 3) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено незаконне або необґрунтоване рішення; 4) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду; 5) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Згідно ч.1 ст.113 ГПК України судове рішення господарського суду може бути переглянуто за нововиявленими обставинами за заявою сторони, прокурора, третіх осіб, поданою протягом одного місяця з дня встановлення обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Відповідно до п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №17 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами» до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи.

Отже, суд на підставі ст. 112 ГПК України може переглянути прийняте ним судове рішення за наявності двох умов в їх комплексному зв'язку: істотність нововиявлених обставин для вирішення спору та виявлення їх після прийняття рішення зі спору (обставини, які не могли бути відомі заявникові). При цьому, слід враховувати, що за своєю правовою природою нововиявлені обставини є фактичними даними, які в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу рішення.

Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Подаючи заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, позивач як на нововиявлені обставини посилається на факт фіктивності субпідрядних організацій, що таємно залучались відповідачем без згоди та дозволу на те Генерального Консульства, а також факт фіктивності субпідрядних організацій, які апріорі не могли здійснювати будь-яких робіт, так як з рішень судів в кримінальних справах встановлено, що такі фіктивні суб'єкти господарювання не здійснювали жодної господарської діяльності від початку їх державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є стягнення з ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» на користь Генерального Консульства Республіки Польща у Львові договірних штрафів за прострочення виконання договору на виконання будівельних робіт №30А-6/В/07 від 01.06.2007 року за період з 01 червня 2010 року по 18 серпня 2010 року. Відтак, виходячи з підстав заявленого позову, предмет доказування у даній справі зводиться до з'ясування обставин наявності чи відсутності факту порушення встановленого Договором строку завершення будівництва, як підстави для стягнення штрафних санкцій передбачених п.4.2.13 Суттєвих положень Договору.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України принцип змагальності у господарському судочинстві ґрунтується на обов'язку сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Вирішуючи спір у даній справі господарськими судами було встановлено, що умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, а також форму та зміст Акту готовності об'єкту до експлуатації затверджено постановою Кабінету Міністрів України №923 від 08.10.2008 року «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» із змінами та доповненнями (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).

Частиною 2 пункту 18 наведеного Порядку визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що є власністю іноземних держав, міжнародних організацій, іноземних юридичних і фізичних осіб на території України здійснюється відповідно до цього Порядку.

З наявного в матеріалах справи Акту готовності об'єкта до експлуатації від 12.01.2010 року, оформленого у відповідності до вимог вказаного Порядку, вбачається, що на об'єкті виконано всі роботи згідно з державними будівельними нормами, які передбачені проектною документацією, обладнання встановлене згідно з актами про його прийняття після індивідуального та комплексного випробування комісії (п.7); загальна площа об'єкту завершеного будівництва складає 3903,10 кв.м. (п.6); перелік видів робіт, строки виконання яких перенесені через несприятливі погодні умови і які будуть виконані не зазначено (п.9).

Матеріалами справи підтверджується, що інших доказів завершення будівництва, які б вказували на іншу дату завершення будівництва вказаної вище будівлі, ніж ту, яка вказана в акті від 12.01.2010 року та виданого на його підставі сертифікату від 14.06.2010 року учасниками судового процесу не надано.

При вирішенні спору по суті господарським судом було досліджено усі надані позивачем докази, якими, на думку позивача підтверджується порушення відповідачем строків завершення будівельних робіт, зокрема, Додаткову угоду №6 від 29.03.2010 року до Договору, журнал виконання робіт №8, загальні журнали робіт (7-й та 8-й), листи відповідача від 21.12.2009 року та від 12.02.2010 року, дефектний акт неякісного виконання будівельно-монтажних робіт на будівництві Резиденції Генерального Консульства Республіки Польща у Львові на вул. Івана Франка, 108 у м. Львові, складений 01.10.2010 року Інститутом будівництва та інженерії довкілля Національного університету «Львівська політехніка», звіт про аудиторську перевірку від 21.10.2010 року, перелік незакінчених робіт на 31.05.2010 року та інші долучені до матеріалів справи докази. Проте, на думку господарського суду, з якою погодились суди апеляційної та касаційної інстанції, вказані докази не можуть бути прийняті господарським судом в якості належних допустимих засобів доказування в розумінні ст.34 ГПК України, оскільки, такі докази не спростовують відомостей, які містяться в акті готовності об'єкта до експлуатації.

Як вбачається з рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року у справі №13/143 (2010), при вирішенні даного спору суд прийшов до висновку, що ТзОВ «Компанія ВЕЕМ-Будсервіс» не допустило прострочення виконання робіт із спорудження Резиденції Генерального Консульства Республіки Польща у м. Львові по вул. І.Франка, 108, в розумінні п.1.1.18 Загальних положень Договору на виконання будівельних робіт від 01.06.2007 року №30А-6/В/7 та додаткової угоди №6 від 29.03.2010 року, оскільки, акт готовності об'єкта до експлуатації від 12.01.2010 року та Сертифікат відповідності №ЛВ000632 від 14.06.2010 року є належним доказом завершення будівництва. При цьому, доводи позивача не спростовують протилежного. У зв'язку з відсутністю доказів прострочення Договору з боку відповідача відсутні й підстави для задоволення позову про стягнення штрафних санкцій за таке прострочення. Враховуючи, що позивач не довів належними доказами своє право вимагати сплату штрафних санкцій, передбачених п.4.2.13. Суттєвих положень Договору на виконання будівельних робіт №30А-6/В/07 від 01.06.2007 року, оскільки, не спростував підписаний його представником акт готовності об'єкту до експлуатації від 12.01.2010 року, а також не надав доказів визнання його недійсним в судовому порядку, суд прийшов до висновку, що відповідачем доведено відсутність прострочення по Договору, в зв'язку з чим, вимоги Генерального консульства Республіки Польща у м. Львові задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що під час розгляду заяви про перегляд рішення господарського суду від 13.03.2012 року за нововиявленими обставинами, судом першої інстанції було правильно встановлено, що в основу рішення, про перегляд за нововиявленими обставинами якого просить заявник, покладено Акт готовності об'єкта до експлуатації від 12.01.2010 року, рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №31 від 15 серпня 2010 року про затвердження цього акту готовності, сертифікат відповідності закінченого будівництвом об'єкту резиденції Генерального Консульства Республіки Польща по вул. І. Франка, 108 у м. Львові, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області 14 червня 2010 року, а також оформлення позивачем права власності на згадану резиденцію. На підставі саме цих доказів суд дійшов висновку про своєчасність виконання робіт за договором та вчасне закінчення будівництва об'єкту резиденції Генерального Консульства Республіки Польщі у м. Львові та встановив, що акт готовності об'єкта до експлуатації по суті є протоколом кінцевого приймання робіт в розумінні пп. 6.3.4. Загальних положень Договору.

Матеріалами справи підтверджується, що 06.07.2010 року Генеральне Консульство Республіки Польща у Львові звернулось до Міського голови Львова з листом №30А-6-30/10, в якому посилаючись на вищезгадані акт готовності об'єкта до експлуатації №1 від 12.01.2010 року та сертифікат відповідності №ЛВ000632, просило видати свідоцтво про право власності на новозбудовану споруду на вул. І. Франка, 108, у зв'язку з завершенням будівництва резиденції. Таке право власності у подальшому було зареєстроване за позивачем. Відтак, Генеральним Консульством Республіки Польща у Львові таким чином визнано факт завершення будівництва резиденції у строки, вказані у акті готовності об'єкта до експлуатації.

Такий висновок ґрунтується на нормах матеріального права, зокрема, частинах 2 та 3 ст.331 ЦК України, згідно якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Абзацом другим частини третьої ст.331 ЦК України передбачено можливість реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва лише у разі необхідності укласти щодо цього незавершеного будівництва договір.

Відтак, матеріалами справи підтверджено, а позивачем не спростовано, що Генеральним Консульством Республіки Польща у Львові було зареєстровано право власності на завершений будівництвом об'єкт.

Вказані обставини не спростовані доводами заяви позивача про перегляд рішення господарського суду Львівської області від 13.03.2012 року за нововиявленими обставинами та долученими до неї доказами.

Не надано таких доказів і під час перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному суді.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України, кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи позивача щодо порушення відповідачем строків завершення будівельних робіт та невиконання будівельних робіт у зв'язку із залученням субпідрядників ТОВ «Іртас», ПП «Будівельна фірма «Віалекс», ПП «Львівкомфортгруп-К», ПП «Вілмат Електрик», які ніколи реальні будівельні чи інші роботи з будівництва вищезгаданої резиденції не виконували, ґрунтуються на припущеннях позивача про можливе, внаслідок цього порушення відповідачем визначених договором строків виконання будівельних робіт та не свідчать про наявність нововиявлених обставин для перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст.35 ГПК України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, преюдиційне значення надається лише вироку суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, а не будь-якому іншому процесуальному документу, винесеному у кримінальному провадженні.

Крім того, доведенню не підлягають лише встановлені вироком суду питання про те, чи мало місце вчинення певної дії конкретною особою; всі інші факти підлягають доказуванню, незважаючи на те, що вони викладені у вироку.

Як вбачається з долучених до заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами копій рішень у кримінальних справах, позивачем не надано вироку суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили та винесено щодо однієї із сторін у даному господарському спорі.

Встановлені судовими рішеннями у кримінальних справах, на які покликається позивач, встановлюють факти які не мають відношення до предмету даного спору, оскільки не заперечують і не спростовують фактичних обставин справи, які стосуються предмету доказування при вирішенні даного господарського спору, а стосуються лише юридичного аналізу наданого судами в кримінальних справах щодо господарської діяльності окремих суб'єктів господарювання (ТзОВ «Іртас», ПП «Будівельна фірма «Віалекс», ПП «Львівкомфортгруп-К») та їх службових осіб, які не є сторонами у даній справі.

Судом першої інстанції при розгляді заяви Генерального Консульства Республіки Польща у Львові про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду від 13.03.2012 року правомірно відзначено, що судовими рішеннями Сихівського районного суду м. Львова, на які посилається заявник у своїй заяві, не спростовано та не визнано фіктивність, або завідомо неправдивість чи фальшивість доказів, які лягли в основу судового рішення, а відтак, наведені позивачем в заяві про перегляд рішення не є нововиявленими і не відповідають ознакам, передбаченим ст.112 ГПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування ухвали місцевого господарського суду є безпідставними.

Ухвала місцевого суду прийнята у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для її скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101-103, 105, 112-114 ГПК України, суд,

постановив:

Ухвалу господарського суду Львівської області від 01.12.2014 року по справі №10/143 (2010) залишити без змін, а апеляційну скаргу Генерального Консульства Республіки Польща у Львові - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повну постанову складено 31.01.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.