РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25873/14 19.01.15

За позовом Фізичної особи-підприємця Панасенка Вадима Володимировича

до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про відшкодування збитків 21 392,38 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Пахолко Т.П.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Панасенко Вадим Володимирович звернувся до Господарського суду міста Києва за позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», в якому просить суд відшкодувати збитки в порядку регресу у розмірі 21 392,38 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/25873/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.12.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

17.12.2014р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого повноважного представника.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 19.01.2015р.

13.01.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав заяву про визнання позову, в якій зазначає, що 02.10.2013р. Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» прийнято рішення про виплату Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 21 392,38 грн., про що складено акт про настання страхового випадку №11487.

13.01.2015р. через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач подав клопотання про відкладення розгляду даної справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Суд наголошує, що в силу норм ст. 77 Господарського процесуального кодексу України наведені відповідачем обставини не є підставою для відкладення розгляду спору, а також відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України юридична особа не обмежена колом осіб, які можуть представляти її інтереси, в тому числі і у суді.

Отже, з наведених вище обставин суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду даної справи.

У судовому засіданні 19.01.2015 р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився.

При цьому суд відзначає, що ухвала суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу відповідача та отримана представником відповідача, що підтверджується підписом останнього на поштовому повідомленні.

Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2013р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» та Палагеча-Дашко Тетяною Олександрівною був укладений договір добровільного страхування № 0514.002506, за умовами якого застраховано майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Нісан» державний номер АА7817ВО.

Термін дії договору встановлено з 21.02.2013 р. до 20.02.2014 р.

20.04.2013 р. в м. Києву по вул. Сабурова,17 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Деу Данос» державний номер АА4476НР, що належить Яхновському Дмитру Володимировичу, якого під час удару з припаркованим автомобілем «Кіа Сід», д.н. АА5418НІ відкинуло на автомобіль «Ніссан» державний номер АА7817ВО, що належить Руденку Юрію Вікторовичу.

У відповідності до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 07.08.2013р. водія «Деу Ланос» державний номер АА4476НР - Яхновського Дмитра Володимировича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Нісан» державний номер АА7817ВО відповідно до звіту № 3339/05/13 від 17.05.2013р. складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Сател Груп», що склала 23 964,66 грн.

Відповідно до страхового акту №158 Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» від 09.08.2013р. сума страхового відшкодування власнику автомобіля «Нісан» державний номер АА7817ВО становить 22 964,66 грн.

Платіжним дорученням № 414 від 09.08.2013 р. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Аксор» перерахувало Фізичній особі-підприємцю Басанько В.М. суму страхового відшкодування Палагечі-Дашко Тетяни Олександрівни у розмірі 22 964,66 грн.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - автомобіля «Деу Ланос», державний номер АА4476НР, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ1295772, який був чинним станом на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» звернулась до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» з листом № 6504 від 04.10.2013р., в якому надало розрахунок суми страхового відшкодування та прийнято рішення виплатити 21 392,38 грн.

20.06.2014р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» та Фізичною особою-підприємцем Панасенком Вадимом Володимировичем укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор переводить (уступає) належне йому право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб, що виникло у нього внаслідок виплати страхового відшкодування за договорами добровільного страхування, укладеними між первісним кредитором та страхувальниками, а новий кредитор набуває права вимоги та зобов'язується перерахувати первісному кредитору кошти за переведене (відступлене) право вимоги відповідно до договору.

Відповідно до реєстру №1 від 23.06.2014р., доданого до договору про відступлення права вимоги від 20.06.2014р., загальна сума страхового відшкодування, на яку переходить право вимоги у розмірі 22 964,66 грн., за договором добровільного страхування наземного транспорту № 2506 від 21.02.2013р., переходить до Фізичної особи-підприємця Панасенка В.В.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Фізична особа-підприємець Панасенко Вадим Володимирович зазначає, що у зв'язку з тим, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Нісан» державний номер АА7817ВО, та останнім відступлено право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу - автомобіля «Деу Ланос», державний номер АА4476НР застрахована у Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», позивач просить стягнути з останнього шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу у розмірі 21 392,38 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик забов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Положеннями ст. 354 Господарського кодексу України а договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, у зв'язку з пошкодженням автомобіля «Нісан», державний номер АА7817ВО, у водія автомобіля «Деу Ланос», державний номер АА4476НР виник обов'язок відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у розмірі 21 392,38 грн.

Разом з тим, як встановлено судом, що Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу № 0514.002506 від 21.02.2013р. Палагеча-Дашко Тетяні Олександрівні у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля.

Крім того, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Аксор» відступлено право вимоги в порядку регресу до фізичних та юридичних осіб Фізичний особі-підприємцю Панасенку Вадиму Володимировичу відповідно до договору б/н від 20.06.2014р.

Тож, враховуючи вищенаведене, у позивача виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку - до водія автомобіля «Деу Ланос», державний номер АА4476НР.

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Деу Ланос», державний номер АА4476НР була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» за полісом АЕ1295772.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

У відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов; господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, а також заяву відповідача про визнання позовних вимог, яка не суперечить вимогам ст. 22 та ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» збитків в порядку регресу у розмірі 21 392,38 грн., а відтак - підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Панасенка Вадима Володимировича задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Фізичної особи-підприємця Панасенка Вадима Володимировича (04214, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 36-Д, кв. 125, код ) страхове відшкодування у розмірі 21 392 (двадцять одну тисячу триста дев'яносто дві) грн. 38 коп. та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 26.01.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.