РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа № 910/28043/14
За позовом Фізичної особи-підприємця Кузнецова Андрія Миколайовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ-АБРІС ГРУП"

про стягнення 46 023,44 грн.

Суддя Грєхова О. А.

Представники сторін:

від позивача: Вандич А.Ю. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явилися

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець Кузнецов А. М. (далі за текстом - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ-АБРІС ГРУП" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 46 023,44 грн., в т.ч. 42060,52 грн. попередньої оплати, 3917,97 грн. пені та 44,95 грн. річних.

Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № 220714/01 від 22.07.2014 ФОП Кузнецов А. М. здійснив попередню оплату товару. Відповідач, в свою чергу, поставку товару в повному обсязі не здійснив, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом про повернення 42060,52 грн. Крім того, за порушення строків поставки товару позивач також заявив про стягнення з відповідача 3917,97 грн. пені та 44,95 грн. річних.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.12.2014 порушено провадження у справі №910/28043/14 та призначено до розгляду на 02.02.2015.

Представник позивача в судовому засіданні 02.02.2015 свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

З огляду на те, що ухвала суду про порушення провадження у справі від 16.12.2014 була надіслана судом за адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві, яка збігається з адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи (ст.64 ГПК України).

Також, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про те, що відповідачем 23.12.2014 була отримана ухвала суду від 16.12.2014, у зв'язку з чим, відповідач був повідомлений про розгляд справи судом.

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.02.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 між позивачем як покупцем та відповідачем як постачальником було укладено договір поставки № 220714/01, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення, номенклатура, обсяги, строк поставки та ціни якої вказані у специфікаціях, доданих до цього договору, які є невід'ємною частиною. (п.1.1 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, ціна товару узгоджується сторонами у специфікаціях та оплачується згідно виставленого рахунку. Ціна договору визначається сумою укладених сторонами специфікацій.

До договору між сторонами було підписано Додаток № 1 (Специфікація), відповідно до якої було вказано вид, розмір, кількість та вартість товару, вартість послуг з експедирування - 49998,52 грн. та погоджено термін поставки: 2 дні з дати надходження грошей на ТОВ "КИЇВ-АБРІС ГРУП".

Згідно п. 4.3 договору, оплата товару, що поставляється, здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на умовах 100% передплати.

Цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 року (п. 9.1 договору).

На виконання умов договору позивач перерахував відповідачу передплату за товар згідно рахунку-фактури № КАГ-4007 від 22.07.2014 в сумі 49998,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 24.07.2014.

Проте, як зазначає позивач, відповідачем було поставлено продукцію лише на суму в розмірі 7938,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 13.11.2014 з вимогою повернути перераховані кошти замовнику в розмірі 42060,52 грн. у зв'язку із втратою інтересу у виконанні договору внаслідок прострочки поставки товару. На доказ отримання претензії відповідачем 18.11.2014 позивач надав суду копію повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем відповіді на претензію від 13.11.2014 не надано, суму попередньої оплати не повернуто.

В зв'язку з цим, ФОП Кузнецов А. М. звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "КИЇВ-АБРІС ГРУП" про стягнення 46 023,44 грн., в т.ч. 42060,52 грн. попередньої оплати, 3917,97 грн. пені та 44,95 грн. річних.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають зокрема з договору або іншого правочину.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов'язок здійснити поставку товару, а у позивача прийняти товар та оплатити його вартість.

Додатком № 1 (Специфікація), сторони погодили термін поставки: 2 дні з дати надходження грошей на ТОВ "КИЇВ-АБРІС ГРУП".

Позивач на виконання умов договору перерахував відповідачу передплату в сумі 49998,52 грн., тоді як відповідач у встановлений договором строк поставку товару в повному обсязі не здійснив.

Згідно з статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Докази поставки продукції на перераховані позивачем відповідачу грошові кошти в повному обсязі матеріали справи не містять.

Відповідно до норми частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України у позивача виникає альтернативне право вимагати передання оплаченого товару або вимагати повернення суми попередньої оплати, що в свою чергу породжує альтернативні обов'язки у відповідача.

Статті 670 та 693 Цивільного кодексу України як спеціальні норми закону не встановлюють строку виконання грошового зобов'язання по поверненню передоплати за товар у правовідносинах купівлі-продажу (поставки).

Згідно частини 3 статті 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання й вимагати відшкодування збитків.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач отримавши як попередню оплату по договору грошові кошти в сумі 49998,52 грн., не надав доказів належного виконання свого зобов'язання щодо відповідної поставки товару в повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 42060,52 грн. попередньої оплати за товар.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд також стягнути з відповідача 3917,97 грн. пені нарахованої за період з 29.07.2014 по 08.12.2014 у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання (стаття 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до пункту 8.3 договору у разі несвоєчасної поставки товару постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день затримки його поставки.

Суд з урахуванням висновків зроблених раніше, перевіривши розрахунок пені за порушення строків поставки товару, вважає, що вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню у розмірі 3243,85 грн. нарахованої у період з 2907.2014 до 17.11.2014, оскільки позивач відмовився від поставки товару і наполягав на поверненні коштів про що відповідач був повідомлений 18.11.2014, а отже відповідач не може вважатися таким, що прострочив поставку товару у період з 18.11.2014 по 08.12.2014.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом пункту 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення 44,95 грн. річних. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, позовні вимоги ФОП Кузнецов А. М. про стягнення з ТОВ "КИЇВ-АБРІС ГРУП" підлягають частковому задоволенню в розмірі 42060,52 грн. основного боргу та 3243,85 грн. пені.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВ-АБРІС ГРУП" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, 122, ідентифікаційний код 39086656) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь Фізичної особи-підприємця Кузнецова Андрія Миколайовича (49041, м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 77А, корп. 1, кв. 137, ідентифікаційний код ) 42060 (сорок дві тисячі шістдесят) гривень 52 копійок основного боргу, 3243 (три тисячі двісті сорок три) грн. 85 коп. пені та 1798 (одну тисячу сімсот дев'яносто вісім) гривень 46 копійку витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено 04.02.2015

Суддя О.А.Грєхова