номер провадження справи 14/95/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 Справа № 908/2494/14

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Імпульс» (адреса - 72300 м. Мелітополь, 1-й пров. Фрунзе, 6)

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дизель-Трейд» (адреса - 020000, Республіка Казахстан, Акмолінська область, м. Кокшетау, район Нового М'ясокомбінату У-21)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Касьяненко М.І., довіреність №б/н від 26.01.2015р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору:

15 липня 2014 року Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Імпульс» (далі за текстом ТОВ «Агро-Імпульс») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дизель-Трейд» (далі за текстом ТОВ «Торговий дім «Дизель-Трейд») про стягнення заборгованості.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 16.07.2014р. порушено провадження у справі №908/2494/14, судове засідання призначено на 27.01.2015р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 27.01.2015р. справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, за згодою представника Позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про час складання повного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання умов укладеного між Сторонами Зовнішньоекономічного контракту поставки №211113 від 21.11.2013р. Відповідачеві поставлено продукцію на загальну суму 73 110,55 доларів США. Проте, Відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманої продукції виконав не в повному обсязі, сплативши 10 900,00 доларів США.

З урахуванням зазначених обставин, Позивач просить стягнути з ТОВ «Торговий дім «Дизель-Трейд» на користь ТОВ «Агро-Імпульс» 65 510,00 доларів США основного боргу, 14 870,99 грн. судового збору.

Відповідач в судове засідання 27.01.2015р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив та витребувані судом документи не надав.

На виконання п. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах господарським судом Запорізької області було надіслано до Спеціалізованого міжрайонного економічного суду Акмолінської області Доручення про вручення за кордоном судових або позасудових документів від 16.07.2014р. про вручення ТОВ «Торговий дім «Дизель-Трейд» ухвали господарського суду Запорізької області від 16.07.2014р. про порушення провадження у справі №908/2494/14.

Станом на 27.01.2015р. у господарського суду Запорізької області відсутні відомості про виконання зазначеного Доручення.

Як зазначено в п. 8 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України №04-5/608 від 31.05.2002р. «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій», Конвенцією також визначено, що судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що судовий документ було вручено або доставлено особисто відповідачеві і це було здійснено в належний строк, достатній для здійснення захисту.

Разом з тим, пунктом 6 Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових і позасудових документів у цивільних або комерційних справах» встановлено, що якщо виконано всі умови, зазначені у частині другій статті 15 названої Конвенції, суддя, незалежно від положень частини першої статті 15 Конвенції, може винести рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку документів.

Таким чином, у випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Як вбачається з матеріалів справи, Доручення про вручення за кордоном судових або позасудових документів від 16.07.2014р. надіслано на адресу Спеціалізованого міжрайонного економічного суду Акмолінської області 17.07.2014р., справу до розгляду призначено на 27.01.2015р., тобто більш ніж через 6 місяців.

Таким чином, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності підтвердження вручення Відповідачеві ухвали про порушення провадження у справі від 16.07.2014р.

Згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

За клопотанням представника Позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника Позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

21.11.2013р. між ТОВ «Агро-Імпульс» - Постачальник та ТОВ «ТД «Дизель-Трейд» - Покупець укладено Зовнішньоекономічний контракт поставки №211113 (далі за текстом Контракт).

За умовами п. 1.1. Контракту Постачальник зобов'язався передати Покупцю у власність запасні частини, комплектуючі до рукавів високого тиску, до тракторів та сільськогосподарської техніки (в подальшому - Товар), а Покупець зобов'язався прийняти Товар та оплатити його за встановленими цінами.

Асортимент та кількість Товару, що поставляється, зазначається у специфікаціях до Контракту (п. 2.1. Контракту).

Відповідно до п. 3.1. Контракту товар, зазначений в даному Контракті, поставляється автомобільним транспортом на наступних умовах: FCA м. Мелітополь, Україна зі складу Продавця, або СРТ м. Кокшетау, Республіка Казахстан, за узгодженням Сторін (у відповідності з міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів в редакції 2010 р.). Умови поставки зазначаються в специфікації, окремої на кожну партію Товару.

Датою переходу Товару у власність Покупця та датою отримання Товару Покупцем є дата штампу митниці Покупця «Товар надійшов» на транспортній накладній, виписаній в пункті призначення та в адресу Покупця (п. 3.3. Договору).

Поставка проводиться протягом 30 календарних днів з моменту узгодження вартості і кількості товару, що підтверджується підписом специфікації сторонами (п. 3.4. Договору).

За умовами розділу 4 Контракту загальна вартість Контракту становить 500 000,00 доларів США, ПДВ - 0%. Ціна продукції по позиціям зазначається в Специфікаціях та включає вартість упаковки. Ціни приймаються на умовах: зазначених в Специфікаціях до кожної поставки в доларах США (ІНКОТЕРМС 2010р.).

Розділом 5 Сторони узгодили умови та валюту платежів. Так, Покупець виплачує вартість партії Товару, обумовленої в Специфікації, банківським переказом в доларах США. Спосіб та строк оплати: Покупець здійснює платіж шляхом переказу на розрахунковий рахунок Продавця грошових коштів у розмірі 100% протягом 45 календарних днів після отримання товару на склад Покупця. Датою здійснення платежу є дата списання грошових коштів з рахунку Покупця. Не пізніше наступного дня Покупець направляє по факсу Постачальнику копію платіжного документу з відміткою банку про дату та час списання грошових коштів.

На виконання умов Контракту Сторонами узгоджено Специфікацію № 1 від 04.12.2013р. на суму 18 078,05 доларів США та Специфікацію №2 від 14.03.2014р. на суму 55 032,50 доларів США., а всього на суму 73 110,55 доларів США.

Поставка Товару Відповідачеві підтверджується Міжнародними товарно-транспортними накладними А №0626404 та CMR №11, а також вантажно-митними деклараціями ЕК №10 АА від 11.12.2013р. та ЕК №10 АА від 28.03.2014р.

Відповідач отриманий Товар оплатив частково на суму 11 900,00 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями в іноземній валюті, копії яких залучено до матеріалів справи.

У зв'язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов'язань за Контрактом, Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 62 510,55 доларів США заборгованості за поставлений Товар.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з Контракту, між Сторонами склалися зовнішньоекономічні відносини щодо поставки товару.

Згідно п. 1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 р. № 04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» правовідносини, пов'язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право» (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи. Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України. За статтею 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності у справах з іноземним елементом, передбачених у статті 77 цього Закону. Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право") спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК.

Згідно статті 1 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, укладена державами - учасницями СНД у м. Києві 20.03.92 р. (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 2889-XII від 19.12.92 р., далі Угода про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності), ця угода регулює питання вирішення справ, що випливають з договірних та інших цивільно-правових відносин між господарюючими суб'єктами, з їх відносин з державними та іншими органами, а також виконання рішень за ними. Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, компетентний суд держави - учасниці Співдружності Незалежних Держав має право розглядати зазначені в статті 1 цієї Угоди спори, якщо на території цієї держави -учасниці Співдружності Незалежних Держав: відповідач мав постійне місце проживання або місце знаходження на день висування позову. Згідно ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, компетентні суди держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

Пунктами 10.1., 10.2. Контракту визначено, що всі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути з даного Контракту або у зв'язку з ним, будуть по можливості вирішуватися шляхом переговорів між партнерами. У разі. Якщо сторони не дійдуть згоди, то справа підлягає розгляду в системі Арбітражних судів за місцезнаходженням Відповідача.

Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що сторони по справі передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України (випадки виключної підсудності згідно п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" даної справи не стосуються), спір підлягає вирішенню в господарському суді Запорізької області з урахуванням вимог розділу ІІІ ГПК.

При оцінці виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 29.09.2014 р. суд враховує п. 7 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 р. № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій", відповідно до якого, господарський суд приймає як докази офіційні документи, що походять з інших держав, за умови їх легалізації дипломатичними або консульськими службами України. Міжнародними договорами України про правову допомогу може передбачатися надання іноземних офіційних документів без консульської легалізації. Зокрема, без будь-якого спеціального засвідчення приймаються на території інших держав - учасниць СНД документи, які видано або засвідчено установою чи спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою та скріплено офіційною печаткою на території однієї з держав - учасниць СНД (стаття 6 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності).

Стосовно вибору права, на підставі якого даний спір має бути вирішено, суд виходить з наступного.

Згідно п. 3.1 Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 р. № 04-5/608 "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій", вибір сторонами українського права як такого, що регулює їх відносини за угодою, означає вибір саме національного законодавства України, а не окремих законодавчих актів, що регулюють відповідні відносини сторін. У разі відсутності волевиявлення сторін зовнішньоекономічної угоди щодо застосовуваного права господарський суд визначає його на підставі колізійної норми, яка може міститися як в міжнародних договорах, що відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, так і в національному законодавстві. Статтею 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності встановлено правила застосування цивільного законодавства однієї держави - учасниці СНД на території іншої держави - учасниці СНД. За цими правилами, зокрема, права та обов'язки сторін за договором визначаються законодавством країни - місця укладення такого договору, якщо інше не передбачено угодою сторін.

Відповідно до преамбули Контракту місцем його укладення є місто Мелітополь. Умовами Контракту взагалі не встановлено порядку визначення застосовуваного права, отже суд керується статтею 11 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розглядає спір за національним законодавством України.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (ЦК України), за договором купівлі -продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

Відповідач своїм правом участі в судовому засіданні та правом надання відзиву на позов не скористався.

За викладених обставин, позовні вимоги ТОВ «Агро-Імпульс» про стягнення з ТОВ «Торговий дім «Дизель-Трейд» заборгованості підлягають частковому задоволенню, оскільки Позивачем поставлено Товар на загальну суму 73 110,55 доларів США, Відповідачем здійснено часткову оплату у сумі 11 900,00 доларів США, відтак заборгованість Відповідача за Договором становить 62 210,55 доларів США.

Щодо стягнення суми заборгованості у доларах США суд зазначає, що п. 5.1. Контракту Сторони узгодили валюту розрахунків - долари США.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на Відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Імпульс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дизель-Трейд» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дизель-Трейд» (020000, Республіка Казахстан, Акмолінська область, м. Кокшетау, район Нового М'ясокомбінату У-21, ІІК KZ3US00001 в ДБ АТ «Ощадбанк», БІК SABRKZKA, БІН 120 640 002 983, ЗКВЕД 46909, ЗКПО 51552439) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Імпульс» (72300 м. Мелітополь, 1-й пров. Фрунзе, 6, ) 62 210 (шістдесят дві тисячі двісті десять) доларів США 55 центів основного боргу, 14 799 (чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 62 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення оформлено та підписано відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України 02.02.2015р.