РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015Справа № 910/692/15-г

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" про стягнення 3 189,00 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 3 189,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.03.2012 року в м. Дніпропетровську на пр-ті. Кірова сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Кіа» д.н. АЕ 5749 СА (застрахований позивачем транспортний засіб) під керуванням Ровенко Е.В. та автомобіля «ВАЗ», д.н. АЕ 2196 ВЕ, яким керував Дубина Ярослав Юрійович.

Позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3699,00 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. Дубини Ярослава Юрійовича було застраховано в Відкритому акціонерному товаристві Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" .

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2015 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 28.01.2015 року.

28.01.2015 року через канцелярію суду позивачем надано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

28.01.2015 року через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву в якому він просив в позові відмовити та розглянути справу у відсутності представника відповідача.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 28.01.2015 року не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників позивача та відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки відділу ДАІ Амур-Нижнеднепровського РУГУ МВС України в м. Дніпропетровська та постанови Амур-Нижнеднепровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року у справі №401/3854/12, 24.03.2012 року в м. Дніпропетровську на пр-ті. Кірова, Дубина Ярослав Юрійович, керуючи автомобілем «ВАЗ», д.н. АЕ 2196 ВЕ, рухався на забороняючий (червоний) сигнал світлофору і при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним не надав дорогу автомобілю «Кіа» д.н. АЕ 5749 СА, який рухався по головній дорозі праворуч по пр. Кірова, в результаті чого допустив зіткнення.

Постановою Амур-Нижнеднепровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2012 року у справі №401/3854/12 Дубину Ярослава Юрійовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Кіа» д.н. АЕ 5749 СА.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів №2736-а/09дз.11 від 23.11.2011 року.

Згідно ремонтної калькуляції, звіту про оцінку вартості матеріального збитку та рахунків на оплату, реальні збитки завдані власнику автомобіля «Кіа» д.н. АЕ 5749 СА, в результаті його пошкодження при ДТП склали 3 699,00 грн.

Як вбачається з страхового акту №752 від 14.06.2012 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 3 699,00 грн.

Зазначені кошти в розмірі 3 699,00 грн. позивачем було виплачено, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 27754 від 19.06.2012 року.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу вих. № РГ/2594/12/3 від 02.06.2014 р.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у своєму відзиві вказує, що заява про виплату страхового відшкодування в порядку регресу № РГ/2594/12/3 від 02.06.2014 р. була подана відповідачу більше ніж через рік з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, з огляду на положення ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, позивач для отримання страхового відшкодування повинен був звернутися до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в межах одного року з дати ДТП, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, при цьому, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано відповідачу заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування з пропуском строку, передбаченого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки вищезазначена ДТП сталася 24.03.2012 р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з пропуском однорічного строку на подання відповідної заяви.

Оскільки внаслідок проведеної страхової виплати відбувається заміна кредитора в зобов'язанні, а тому продовжує існувати зобов'язання із заміненим кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13 та постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2014 року у справі №910/11108/14.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні, тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 02.02.2015 року.

Суддя С.О.Чебикіна