ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.15 Справа № 904/9386/14

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР", м. Херсон, Херсонська область

до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК", м. Дніпропетровськ

про стягнення 142 195,00 доларів США та 509 148,81 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Капля К.І.

Представники:

від позивача: Чунжин В.С., довіреність №1 від 04.10.2014

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" (надалі - Позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (надалі - Відповідач) про стягнення 142 195,00 доларів США та 509 148,81 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 01.12.2014 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

06.01.2015 Позивач здав до канцелярії суду заяву про уточнення та доповнення позовних вимог, якою доповнює прохальну частину позовної заяви п.9. "Розірвати та припинити дію договорів валютного рахунку №0255, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети заяви від 10.05.2012 та гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети заяви від 10.05.2012. Заява про уточнення та доповнення позовних вимог прийнята судом до розгляду, відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України.

В судових засіданнях 22.12.2014, 15.01.2015 та 26.01.2015 розгляд справи було відкладено на 15.01.2015, 26.01.2015 та 05.02.2015 відповідно, в зв'язку з нез'явленням в судові засідання представника Відповідача та необхідністю витребувати додаткові документи до матеріалів справи, згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2015 строк розгляду спору був продовжений на 15 календарних днів (до 10.02.2015) на підставі клопотання Відповідача, відповідно до ч.3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов договорів банківського обслуговування б/н від 10.05.2012. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач долучив до позовної заяви наступні документи: заяви про відкриття рахунків б/н від 10.05.2012, довідку вих. №08.7.0.0.0/36 від 10.05.2012, платіжне доручення №125 від 13.03.2014, банківські виписки по рахункам, довідки №08.7.0.0.0/11 від 09.10.2014, №08.7.0.0.0/21 від 09.10.2014, заяву вих. б/н від 16.10.2014, платіжні доручення №151 та №152 від 16.10.2014, листи вих. №20.1.0.0.0/7-20141103/164 від 03.11.2014, №20.1.0.0.0/7-12 від 07.11.2014, вих. №20.1.0.0.0/7-20141116/49 від 16.11.2014, №20.11.0.0.0/7-20141116/50 від 16.11.2014, заяву вих. 81/П від 06.11.2014, заяву вих. №84/Н від 15.12.2014, платіжні доручення №156 та №155 від 15.12.2014, листи вих. №24/12/2014/П від 24.12.2014 та вих. №29/12/2014/П-1 від 29.12.2014.

Позивач керуючись нормами Господарського та Цивільного кодексів України, законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" просить (з урахуванням заяви про уточнення та доповнення позовних вимог) розірвати договори валютного рахунку №0255, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети заяви від 10.05.2012 та гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети заяви від 10.05.2012 та стягнути з Відповідача грошові кошти у розмірі 137 000 доларів США та у розмірі 490 549,81 грн., пеню у сумі 4 795 доларів США та у сумі 17 169,00 грн., 3% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 400 доларів США та 1 430,00 грн.

Відповідач у призначені на 15.01.2015, 26.01.2015 та 05.02.2015 судові засідання на з'явився; був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду спору, що зокрема підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №780, №252, №252. 15.01.2015 Відповідач здав до канцелярії суду відзив вих. б/н б/д на позов, 26.01.2015 - додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву, в яких, зокрема зазначив, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" належним чином не доведені, а обраний спосіб свого захисту суперечить нормам Цивільного кодексу України, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. 05.02.2015 Відповідач здав до канцелярії суду клопотання б/н б/д про відкладення розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Враховуючи вищевикладене, Відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого уповноваженого представника Відповідача, враховуючи, що в судовому засіданні, призначеному на 15.02.2015, розгляд справи відкладався за клопотанням Відповідача з посиланням на ті ж обставин, та беручи до уваги той факт, що суд обмежений строком розгляду спору (стаття 69 Господарського процесуального кодексу України) суд не вбачає підстав для задоволення заяви Відповідача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 05.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" (надалі - Позивач, Клієнт) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Відповідач, Банк) було підписано заявки про відкриття поточних рахунків.

Згідно вказаних заявок Позивач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови), Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://www.privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua, які разом із заявою складають договори банківського обслуговування від 10.05.2012 (далі - Договори), Сторони взяли на себе зобов'язання виконувати умови Договорів.

10.01.2012 на виконання вищевказаних договорів б/н від 10.05.2012 Відповідачем відкрито Позивачу рахунки, зокрема №0912, валюта UAH (Українська гривня) та №0255, валюта USA (Долар США), що підтверджується довідкою ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" вих. №08.7.0.0.0/36 від 10.05.2012.

В зв'язку зі зміною юридичної адреси на м. Херсон, вул. Декабристів, 49, офіс 7, товариство з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" відкрило ще два рахунки №3901, валюта USA (Долар США) та №0872, валюта UAH (Українська гривня), що підтверджується довідками ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" вих. №08.7.0.0.0/11 від 09.10.2014 та №08.7.0.0.0/21 від 09.10.2014.

17.10.2014 Позивач направив на адресу Відповідача заяву вих. б/н від 16.10.2014 з проханням перерахувати грошові кошти у сумі 137 000,00 доларів США з валютного рахунку №0255 на валютний рахунок №3901 (з одного рахунку товариства з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" на інший) та направив відповідне платіжне доручення №152 від 16.10.2014. Також Позивач направив Відповідачу платіжне доручення №151 від 16.10.2014 про перерахування грошових коштів у сумі 490 549,81 грн. з валютного рахунку №0912 на рахунок №0872.

В листах вих. №20.1.0.0.0/7-20141103/164 від 03.11.2014 та №20.1.0.0.0/7-12 від 07.11.2014 Відповідач зазначив, що Позивачу необхідно зачекати з відповіддю на запит.

Перерахування грошових коштів Позивача відповідно до платіжних доручень Відповідачем здійснено не було.

10.11.2014 Позивач направив на адресу Відповідача заяву вих. №81/П від 06.11.2014 в якій повторно просив перерахувати грошові кошти у сумі 137 000,00 доларів США з валютного рахунку №0255 на валютний рахунок №3901 та грошові кошти у сумі 490 549,81 грн. з валютного рахунку №0912 на рахунок №0872, та направив відповідні платіжні доручення №153 та №154 від 06.11.2014.

Проте Відповідач на заяву Позивача не відреагував, кошти за платіжними дорученнями №153 та №154 від 06.11.2014 не перерахував, в зв'язку з чим Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів та просить суд розірвати та припинити дію договорів валютного рахунку №0255, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети заяви від 10.05.2012 та гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети заяви від 10.05.2012, стягнути з Відповідача грошові кошти у розмірі 137 000 доларів США та грошові кошти у розмірі 490 549,81 грн., пеню у сумі 4 795 доларів США та у сумі 17 169,00 грн., 3% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 400 доларів США та 1 430,00 грн.

Відповідно до статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта. Гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Стаття 1068 Цивільного кодексу України встановлює обов'язок банку за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до пункту 8.1 - 8.3. статті 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів. Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки. За порушення строків, встановлених пунктами 8.1 та 8.2 цієї статті, банк, що обслуговує платника, несе відповідальність, передбачену цим Законом.

Згідно з пунктом 1.12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку зобов'язаний:

- узяти розрахунковий документ платника/стягувача на облікування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувану про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку";

- ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

Відповідно до пункту 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Згідно з пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті операційний час - це частина операційного дня банку або іншої установи - члена платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання, що мають бути оброблені, передані та виконані цим банком протягом цього самого робочого дня. Тривалість операційного часу встановлюється банком або іншою установою - членом платіжної системи самостійно та зазначається в їх внутрішніх правилах.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України, в яких визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В силу статті 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Господарський суд, проаналізувавши наведені вище норми матеріального права в аспекті спірних правовідносин, відзначає, що між Сторонами виникли господарські зобов'язання, підставою яких є договори банківського обслуговування б/н від 10.05.2012

На час розгляду справи доказів виконання платіжних доручень Позивача №151, №152 від 16.10.2014, ані платіжних доручень №153 та №154 від 06.11.2014 Відповідачем не надано, в зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача грошових коштів у розмірі 137 000,00 доларів США, що еквівалентно 2 465 967,53 грн. (по курсу НБУ станом на 05.02.2015) та грошові кошти у розмірі 490 549,81 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно вимог Позивача про розірвання договорів валютного рахунку №0255, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети - заяви від 10.05.2012 та гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети - заяви від 10.05.2012, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення Стороною Договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга Сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні Договору.

Внаслідок невиконання Відповідачем умов Договорів банківського обслуговування б/н від 10.05.2015 Позивач був позбавлений права розпоряджатись своїми коштами, що є істотним порушенням відповідно до ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1. та ч.3. ст.1075 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

29.12.2014 товариство з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" направило до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" лист № 29/12/2014/П з повідомленням про розірвання та припинення договорів обслуговування банківських рахунків, а саме :

- валютного рахунку № 0255, що був укладений 10.05.2012 згідно анкети- заяви від 10.05.2012;

- гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012 згідно анкети- заяви від 10.05.2012.

Проте Відповідач на вищевказаний лист не відреагував, жодних дій, що передбачені ч.1. та ч.3. ст.1075 Цивільного кодексу України не здійснив.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання договорів банківського обслуговування валютного рахунку №0255, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети - заяви від 10.05.2012 та гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети - заяви від 10.05.2012, також підлягають задоволенню.

За розрахунком Позивача розмір пені складає 4 795 доларів США та 17169,00 грн. Розрахунок здійснений Позивачем у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожен день прострочення (загальний період нарахування з 21.01.2014 по 24.11.2014).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п.6 ст.231 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банки, які уклали агентські договори з юридичними особами (комерційними агентами), несуть відповідальність перед платником та отримувачем, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов'язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Платник має право на відшкодування банком, що обслуговує отримувача, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків завершення переказу, встановлених пунктом 30.2 статті 30 цього Закону. Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Відповідно до п. 1.4. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013, з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 ГК України).

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення (п. 1.7. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013).

Підтвердженням відправки листів вимог та платіжних доручень є копії описів вкладення до цінних листів від 17.10.2014 та від 10.11.2014 та фіскальних чеків про оплату відправлень від 17.102014 та від 10.11.2014.

Відповідно до ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність", відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Відповідно до ст. 1073 Цивільного кодексу України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи викладене у листі № 20.1.0.0.0./7-20141103/164 від 03.11.2014, Відповідач не виконав вимоги про перерахування грошових коштів, що належать ТОВ "БРІВЕР", чим порушив вимоги ч.2, 3 ст.1068 Цивільного кодексу України, відповідно до яких Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Лист ТОВ "БРІВЕР" від 16.10.2014 отриманий ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИМ БАНКОМ "ПРИВАТБАНК" - 20.10.2014, про що свідчить відмітка на бланці відправленого листа з зазначенням дати отримання 20 жовтня, але ніяких операцій стосовно перерахування грошей на рахунок Позивача здійснено не було.

Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі 4 795 доларів США, що еквівалентно 86 308,86 грн. (по курсу НБУ станом на 05.02.2015) та 17169,00 грн.

Позивач керуючись положеннями статті 536 та ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути з Відповідача відсотки за користування чужими грошовими коштами на суму 400 доларів США та 1 430,00 грн.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Дослідивши матеріали справи, та враховуючи той факт, що Договором не передбачено стягнення та розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 400 доларів США та 1 430,00 грн.

Доводи Відповідача щодо неналежного обрання способу захисту Позивачем судом до уваги не приймається, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, першочерговим правом, яке порушено діями Відповідача стосовно Позивача є право власності на грошові кошти, а саме можливість володіти, розпоряджатися та користуватися своїм майном - грошовими коштами, своїми діями ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" фактично позбавив грошових коштів товариство з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР".

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 12 Цивільного кодексу України, передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вищевказаного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Виходячи з вищенаведеного дії Відповідача відносно Позивача мають характер прострочення Боржника перед Кредитором.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-госнодарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається вищевказаним Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п.10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 Цивільного кодексу України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст. 16 вищевказаного Кодексу і положення спеціальної норми щодо способу захисту у випадках, коли ці способи тотожні й на них поширюється дія Цивільного кодексу України (ст. 8 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

Позивачем подано позовну заяву для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів, а саме захисту права власності на власні грошові кошти, що знаходяться на рахунках Відповідача.

Позовні вимоги ТОВ "БРІВЕР" сформовані таким чином, з метою найбільш реального відновленню свого права власності - можливістю володінням, користування та розпорядження своїми грошовими коштами як об'єкту права власності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає належним спосіб захисту Позивачем своїх прав, враховуючі повне ігнорування Відповідачем будь яких звичаїв ділового обороту, норм суспільної справедливості, моралі, законодавчих актів, своїми діями ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" фактично позбавив товариство з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" права володіння та користування належними йому грошовими коштами, чим самим порушив охоронювані законом інтерес, а отже обраний Позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді стягнення грошових коштів є найбільш реальний спосіб поновлення своїх порушених прав.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі підлягають стягненню з Відповідача на користь Позивача, пропорційно розміру задоволених вимог.

Крім того, як вбачається з позовної заяви Позивач просить суд суми, що виражені в доларовому еквіваленті стягнути за курсом НБУ діючому на момент винесення рішення.

Відповідно до роздруківки з офіційного сайту Національного Банку України (http://bank.gov.ua) станом на 05.02.2015 Національним Банком України встановлено офіційний курс гривні до долару США - 1799.9763 гривень за 100 доларів США.

Таким чином, з урахуванням діючого курсу, станом на час винесення рішення сума позову складає 3 068 625,11 грн.

Відповідно судовий збір (з урахуванням 2-х вимог немайнового характеру щодо розірвання договорів) становить 63 808,50 грн.

Судом встановлено, що при зверненні Позивачем з позовом до суду (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) сплачено судовий збір у розмірі 55 552, 00 грн. (платіжні доручення №288 від 24.11.2014, №368 від 30.12.2014, №20 від 16.01.2015), таким чином Позивачем сплачено судовий збір у меншому розмірі ніж належить, за розгляд зазначених позовних вимог.

Відповідно до п.2.23. Постанови ВГСУ № 7 " Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

На підставі викладеного суд, вважає за необхідне стягнути з Позивача в дохід Державного бюджету України суму 8 256,50 грн. недоплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договори укладені між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" валютного рахунку №0255, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети - заяви від 10.05.2012 та гривневого рахунку №0912, що був укладений 10.05.2012, згідно анкети - заяви від 10.05.2012.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вулиця Набережна Перемоги, будинок 50, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" (73000, Херсонська область, місто Херсон, вулиця Декабристів, будинок 49, офіс 7, ) грошові кошти у розмірі 137 000,00 доларів США (сто тридцять сім тисяч доларів США), що еквівалентно 2 465 967,53 грн. (два мільйони чотириста шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят сім гривень 53 копійок) (по курсу НБУ станом на 05.02.2015); грошові кошти у розмірі 490 549,81 грн. (чотириста дев'яносто тисяч п'ятсот сорок дев'ять гривень 81 копійка); пеню в сумі 4 795 доларів США (чотири тисячі сімсот дев'яносто п'ять доларів США), що еквівалентно 86 308,86 грн. (вісімдесят шість тисяч триста вісім гривень 86 копійок) (по курсу НБУ станом на 05.02.2015); пеню в сумі 17169,00 грн. (сімнадцять тисяч сто шістдесят дев'ять гривень 00 копійок); 63 635,90 грн. (шістдесят три тисячі шістсот тридцять п'ять гривні 90 копійок) судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "БРІВЕР" (73000, Херсонська область, місто Херсон, вулиця Декабристів, будинок 49, офіс 7, ) в дохід державного бюджету України (одержувач - Управління Державної Казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, , банк одержувача - відділення банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, р/р 3005, КБКД 22030001, призначення платежу: судовий збір, код ЄДРПОУ суду 03499891) 8 256,50 грн. (вісім тисяч двісті п'ятдесят шість гривень 50 копійок) судового збору.

Видати накази.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.02.2015.

Суддя А.Є. Соловйова