ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 915/2259/14

Позивач Жовтневе управління водного господарства,

вул. Бригадна, 44-А, м. Миколаїв, 54050

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»,

просп. Героїв Сталінграду, 113/1, м. Миколаїв, 54025

Суддя Т.М.Дубова

ПРИСУТНІ:

Від позивача - Мерзляков К.С. довіреність № 5 від 12.01.2015 року

Від відповідача - Кравець В.О. довіреність від 01.01.2015 року

СУТЬ СПОРУ зобов'язання вчинити певні дії, а саме: надати інформацію про платіжні банківські реквізити для оплати за договором

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом і просив зобов'язати відповідача надати інформацію про платіжні банківські реквізити для оплати товару за договором про закупівлю товарів за державні кошти № 13 від 30.12.2013 року, посилаючись на неможливість перерахувати кошти в зв'язку зі зміною позивачем установи банку, обґрунтовуючи свої вимоги ст. 193 ГК України, ст. 527 ЦК України.

Відповідач надав відзив, яким позов не визнав, посилаючись на те, що зобов'язання сторін припинилися 31.12.13 р. у зв'язку з закінченням строку дії договору, при цьому сторони не узгоджували, що договір в частині виконання зобов'язань діє до повного їх виконання, в тому числі і грошових зобов'язань (детальніше викладено у відзиві та доповненні до відзиву).

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи та надавши їм юридичної оцінки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належним чином не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

30.12.2013 року сторони уклали договір № 13 про закупівлю товару за державні кошти, відповідно до якого відповідач зобов'язувався у 2013 році поставити позивачу сільськогосподарський трактор «Беларус 82.1» (надалі - товар), а позивач - прийняти та оплатити зазначений товар.

Відповідно до п. 10.1 договору, він набув чинності з дня його підписання сторонами та діяв до 31.12.2013 року.

Пунктом 3.1 договору сторони передбачили, що ціна цього договору становить 148 800,00 грн. та може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Згідно п.п. 4.1, 4.2, 5.1 договору розрахунки за товар повинні проводитися шляхом оплати позивачем після пред'явлення відповідачем рахунка на оплату товару або після підписання сторонами накладної, яка додається до рахунку. Строк поставки товару - грудень 2013 року.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачу товар на загальну суму 148 800,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 17263 від 30.12.2013 року (а.с. 30), підписаною представниками сторін та довіреністю № 144 від 30.12.13 року (а.с. 27).

Про що також визначено в рішенні господарського суду Миколаївської області від 02 червня 2014 року по справі № 915/468/14, згідно якого: «Позивач виконав взяті на себе договірні зобов'язання належним чином, поставивши відповідачу передбачений товар, що підтверджено матеріалами справи. Між тим, вище встановлені обставини справи свідчать, що відповідач не належним чином виконав свої зобов'язання щодо повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар».

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

30.12.13 року між сторонами був укладений договір зберігання, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв на зберігання трактор «Беларус 82.1», про що в той же день було складено акт приймання-передачі.

Разом з тим, позивач свої зобов'язання за договором про закупівлю товару за державні кошти № 13 не виконав, за вищезазначений товар не розрахувався, посилаючись на те, що Управління державної казначейської служби України у Жовтневому районі Миколаївської області не здійснило своєчасне перерахування коштів з рахунку позивача на рахунок відповідача у 2013 році відповідно до зареєстрованих бюджетних та фінансових зобов'язань.

Згідно ч.ч. 2, 6 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Як зазначалось вище, за змістом п.п. 4.1, 4.2 договору позивач повинен був розрахуватись за товар на підставі рахунку відповідача на оплату товару або після підписання сторонами накладної.

Пунктом 6.2.4 договору встановлено, позивач мав право повернути рахунок відповідачу без здійснення оплати в разі неналежного оформлення документів, зазначених у п. 4.2 цього договору.

Як свідчить лист Управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі Миколаївської області № 03-08/75 від 22.01.15 р. фінансове зобов'язання в сумі 148,8 тис. грн. було зареєстроване 30.12.13 р. та не могло бути оплачене в зв'язку із завершенням бюджетного року.

Крім того, позивач не виконав вимоги п. 6.2.4 договору, відповідних доказів не надав.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди і т. інше.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В п. 4.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач свої вимоги належним чином не довів.

Оскільки, предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, суд вважає, що в позові слід відмовити, судові витрати віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене у 10-дений строк.

Рішення оформлено у відповідності зі ст. 84 ГПК України та підписано суддею 11.02.2015 р.

Суддя Т.М. Дубова