ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2015 Справа № 917/2371/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренус Ревайвел", місцезнаходження: 08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 18; поштова адреса: 08702, Київська область, м. Обухів-2, а/с 132

До відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Техвагонмаш", 39627, м. Кременчук, проспект Полтавський, 2Д

Про стягнення 641 096,98 грн., в т.ч. 482 722,12 грн. - заборгованість відповідача за отримані послуги в розрізі умов Генерального договору № 22/13 транспортного експедирування, укладеного між сторонами 24.05.2013 р., 51 792,17 коп. - пеня за порушення договірних зобов'язань, 15 750,67 грн. - 3 % річних та 90 832,02 грн. - інфляційні втрати.

С у д д я Бунякіна Ганна Іванівна

Представники:

від позивача: Можаєв С.О. (див. протокол судового засідання);

від відповідача: Яковенко Н.В. (див. протокол судового засідання).

13.01.2015 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

Рішення виноситься після перерви, оголошеної в судовому засіданні 11.12.2014 року, в порядку ст. 77 ГПК України з огляду на необхідність поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами.

Суть спору: розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренус Ревайвел", м. Обухів про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Техвагонмаш", м. Кременчук 641 096,98 грн. заборгованості, в т.ч. 482 722,12 грн. - заборгованість відповідача за отримані послуги в розрізі умов Генерального договору № 22/13 транспортного експедирування, укладеного між сторонами 24.05.2013 р., 51 792,17 грн. - пеня за порушення договірних зобов'язань, 15 750,67 грн. - 3 % річних та 90 832,02 грн. - інфляційні втрати.

Позивач на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви.

Відповідач проти позову заперечує за відзивом на позовну заяву № 1050 від 05.12.2014 року (вх. № 16290 від 08.12.2014 року) та доповненнями до відзиву № 09 від 12.01.2015 року (вх. № 254 від 13.01.2015 року).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, заслухавши представників сторін, суд,-

в с т а н о в и в:

24.05.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренус Ревайвел" (експедитор) та Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Техвагонмаш"(замовник) укладено генеральний договір № 222/13 транспортного експедирування, відповідно до умов якого замовник доручив, а експедитор зобов'язався організувати за рахунок замовника транспортно - експедиційне обслуговування щодо перевезення вантажів замовника в міжнародному сполученні (п. 1.1 Договору).

При цьому сторони, зокрема, узгодили наступне :

- умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, а також інші умов, пов'язані з виконанням даного договору, вказуються в заявках на перевезення вантажу, які є його невід'ємною частиною (п. 1.2 Договору);

- вартість послуг експедитора, що надаються, вказуються в заявці на перевезення. Оплата послуг здійснюється на умовах 50 % передплати. Остаточний розрахунок здійснюється замовником по факту надання експедитором послуги (п. п. 3.2-3.3 Договору);

- рахунки експедитора передаються замовнику за допомогою поштового (або кур'єрського) зв'язку. Всі рахунки експедитора замовник зобов'язаний сплатити в триденний термін з дня виставлення експедитором рахунку (п. п. 3.4, 3.5 Договору);

- у разі прострочення платежів, вказаних у п. п. 3.6, 5.2.2, 5.2.3 цього Договору, замовник виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день такої прострочки (п. 5.2.4 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2016 року (п. 4.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 05.12.2013 року).

На виконання взятих на себе зобов'язань за договором позивач у повному обсязі надав відповідачу послуги з організації перевезення вантажу за заявками № 41482 від 09.08.2013 року та № 37406 від 03.02.2014 року на загальну суму 640 475,27 грн., про що свідчать підписані відповідачем акти здачі - приймання виконаних робіт № РР-1127/005 від 27.11.2013 року та № РР-0226/001 від 26.02.2014 року.

Крім цього, за відмову від здійснення перевезення за заявкою № 45245 від 23.05.2014 року експедитором виставлено рахунок № РР-0613/001 від 13.06.2014 року на суму 3 157,70 грн., який погоджено замовником (акт здачі-приймання виконаних робіт № РР-0613/001 від 13.06.2014 року).

Відповідач в порушення умов договору за надані послуги з перевезення розрахувався частково, 08.08.2014 року сплатив заборгованість у розмірі 60 910,85 грн. за рахунком № РР-1127/005 від 27.11.2013 року

02.09.2014 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 12 щодо сплати заборгованості, на яку відповідач відреагував листом № 895 від 09.10.2014 року. У вказаному листі ТОВ "НВФ "Техвагонмаш" запропоновано ТОВ "Ренус Ревайвел" погодити строки розрахунків за надані послуги частинами в більш пізній термін, ніж передбачено укладеним договором (а. с. 74). Зокрема, відповідач гарантував сплату заборгованості у розмірі 200 000,00 грн. до 15.10.2014 року, та залишок заборгованості рівними частинами до 01.11.2014 року та до 01.12.2014 року. На підтвердження намірів погасити існуючу заборгованість, 13.10.2014 року останній сплатив 100 000,00 грн. за рахунком № РР-1127/005 від 27.11.2013 року (а.с. 73).

Листом № 1017/01 від 17.10.2014 року позивач погодився на новий строк розрахунків за надані транспортні послуги до кінця 2014 року та підтвердив графік погашення дебіторської заборгованості (а.с. 77)

В порушення графіка погашення заборгованості інших проплат відповідачем не проведено.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 641 096,98 грн. заборгованості, в т. ч. 482 722,12 грн. - заборгованість відповідача за отримані послуги в розрізі умов Генерального договору № 22/13 транспортного експедирування, укладеного між сторонами 24.05.2013 р., 51 792,17 коп. - пеня за порушення договірних зобов'язань, 15 750,67 грн. - 3 % річних та 90 832,02 грн. - інфляційні втрати.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором щодо здійснення перевезень вантажу. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України надані послуги оплатив не в повному обсязі. Дана обставина відповідачем не спростовується.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Позивач, заявляючи до стягнення 51 792,17 грн. пені, посилався на п. 5.2.4 Договору, відповідно до якого у разі прострочення платежів, вказаних у п. п. 3.6, 5.2.2, 5.2.3 цього Договору, замовник виплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день такої прострочки. Тобто, нарахування пені здійснюється виключно у разі виникнення додаткових витрат з вини замовника, у разі зміни адреси завантаження або розвантаження, а також у випадку наднормативного простою під завантаженням/розвантаженням, митним оформленням. Інших випадків нарахування пені договором не передбачено, а зазначених порушень ТОВ "НВФ "Техвагонмаш" не вчиняло. Отже, нарахування позивачем пені за порушення термінів розрахунків є неправомірним.

За викладеного, позовні вимоги щодо стягнення 51 792,17 грн. пені задоволенню не підлягають.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

З дотриманням цієї норми, позивачем приведено розрахунок 15 750,67 грн. 3 % річних за період з 01.12.2013 р. по 05.11.2014 р. та 90 832,02 грн. інфляційних нарахувань грн. за листопад 2013 р. - вересень 2014 р..

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку, суд зазначає наступне.

Пунктом 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що грошові зобов'язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України. У господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства. Слід також враховувати, що договір, в тому числі в тій його частині, яка стосується відповідальності за невиконання грошових зобов'язань, може бути укладено не лише шляхом складання єдиного документа, підписаного сторонами, а й шляхом обміну листами, телеграмами, факсограмами, телефонограмами та іншими документами, якщо із зазначених документів вбачається, що сторони погодили умови стосовно такої відповідальності.

Оскільки між ТОВ "НВФ "Техвагонмаш" та ТОВ "Ренус Ревайвел" погоджено новий строк розрахунків за надані транспортні послуги до кінця 2014 року (а.с. 74, 77), то прострочення виконання грошового зобов'язання починається з 16.10.2014 року.

За викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення 3 % річних у розмірі 172,60 грн. за період з 16.10.2014 року по 05.11.2014 року та 95,79 грн. за період з 01.11.2014 року по 05.11.2014 року та інфляційних нарахувань у розмірі 4 300,00 грн. за період жовтень - листопад 2014 року та 5 535,86 грн. за листопад 2014 року (з урахуванням прострочення виконання грошового зобов'язання за погодженим сторонами графіком). В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення 15 482,28 грн. 3 % річних та 80 996,16 грн. інфляційних нарахувань задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 22, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ "Техвагонмаш" (39627, м. Кременчук, проспект Полтавський, 2Д), , п/р в КРУ ПАО "Полтава-Банк", МФО 331489 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренус Ревайвел" (місцезнаходження: 08702, Київська область, м. Обухів, вул. Промислова, 18; поштова адреса: 08702, Київська область, м. Обухів-2, а/с 132), , п/р 5230 в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в м. Києві, МФО 380805 - 482 722,12 грн. заборгованості відповідача за отримані послуги в розрізі умов Генерального договору № 22/13 транспортного експедирування, укладеного між сторонами 24.05.2013 р., 268,39 грн. 3 % річних , 9 835,86 грн. інфляційних втрат та 9 856,54 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням чинності цим рішенням.

3. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 51 792,17 грн. пені за порушення договірних зобов'язань, 15 482,28 грн. 3 % річних та 80 996,16 грн. інфляційних нарахувань - у позові відмовити.

Повне рішення складено 20.01.2015 року

Суддя Г.І. Бунякіна