Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" лютого 2015 р. Справа № 906/1699/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Василевська О.А. - довіреність від 23.09.2014;

Кришневська С.В. - в.о. голови (витяг з протоколу №15 від 07.02.2014);

від відповідача: Агафонова М.В. - довіреність від 17.01.2015;

від третьої особи: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу (м. Коростишів Житомирська область)

до Коростишівського районного центру зайнятості (м. Коростишів Житомирська область)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Коростишівська міська рада (м. Коростишів Житомирська область)

про зобов'язання вчинити певні дії

Позивач звернувся до суду з позовом про зобов'язання Коростишівського районного центру зайнятості подати до Коростишівської міської ради заяву про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою орієнтовною площею 0,0606 га, в тому числі: земельною ділянкою площею 0,0263 га для розміщення та обслуговування адміністративної будівлі Коростишівської профспілкової організації працівників агропромислового комплексу та земельної ділянки площею 0,0343 га для встановлення сервітуту для спільного користування Коростишівської профспілкової організації працівників агропромислового комплексу та Коростишівського районного центру зайнятості, яка розташована по вул. Карла Маркса, 32, в м. Коростишеві Житомирської області.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Вимоги обгрунтовані тим, що Коростишівській районній профспілковій організації працівників агропромислового комплексу на праві колективної власності належить адміністративний будинок, якій розташований по вул.Карла Маркса,32, в м. Коростишеві Житомирської області. Звернувшись до Коростишівської міської ради з приводу надання дозволу на оформлення права на земельну ділянку, яка необхідна для розташування, утримання та користування вказаною будівлею, отримали відповідь про те, що користувачем земельної ділянки за даною адресою згідно державного акту на право постійного користування є Коростишівській районний центр зайнятості та вилучення частини земельної ділянки відповідно до п. 2 ст. 149 Земельного кодексу України можливе лише за згодою землекористувача. Оскільки неодноразові звернення позивача до Коростишівського районного центру зайнятості про надання згоди на добровільну відмову від частини земельної ділянки для обслуговування адміністративної будівлі, належної позивачу, не мали позитивного результату, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві (а.с.62-64). Заперечення мотивовані правом власності на приміщення, яке придбано Коростишівським РЦЗ в квітні 1993 року, та правом постійного користування земельною ділянкою площею 0,21 га за адресою: м. Коростишів, вул.К.Маркса,32. Згідно генерального плану будівля, в якій знаходиться позивач, була підсобним приміщення і підлягала знесенню. Позивачу земельна ділянка для обслуговування адмінбудівлі не надавалась. Отже, на думку відповідача, приміщення Коростишівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу незаконно знаходиться на земельній ділянці, яка належить Коростишівському РЦЗ.

Представник третьої особи (Коростишівської міської ради) в судове засідання не з'явився. 19.01.2015 на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких останній просить суд розглядати справу за відсутності повноважного представника Коростишівської міської ради. Одночасно повідомив, що оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку Коростишівською районною профспілковою організацією працівників АПК буде можливим лише у разі добровільної згоди землекористувача на частину її вилучення або за рішенням суду (а.с.53-54).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження представника Президента України Коростишівської райдержадміністрації від 30 березня 1993 року за №107 "Про службове приміщення районного центру зайнятості" та рішення районної Ради народних депутатів від 31 травня 1993 року дозволено придбати районному центру зайнятості та райкому профспілки працівників агропромислового комплексу старе приміщення "Будинку піонерів", що належить районному відділу народної освіти, в м. Коростишеві по вул. К.Маркса, 32, по договірній ціні 485 тис. крб. (а.с.70, 74).

06 липня 1993 року зазначене приміщення було зареєстровано Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві власності за Коростишівським РЦЗ (а.с.73).

Рішенням Коростишівської міської Ради народних депутатів від 27.12.1994 (а.с.75) затверджено, згідно матеріалів інвентаризації земель по фактичному їх використанню, районному центу зайнятості земельну ділянку площею 0,21 га в постійне користування та надано дозвіл на виготовлення державного акту на право постійного користування землею.

Рішенням Коростишівської районної Ради народних депутатів від 20.04.2000 (а.с.76) вилучено інвентарну справу на надвірну будівлю, що знаходиться в м.Коростишеві по вул. К.Маркса, 32, з районного центру зайнятості як незаконно придбане. Назване приміщення внесено в перелік майна районної комунальної власності та передано безоплатно Коростишівському райкому профспілки працівників АПК.

Відповідно до свідоцтва про право власності №1235 від 29.12.2000 (а.с.19) Коростишівському райкому профспілки працівників агропромислового комплексу належить на праві колективної власності адміністративний будинок, якій розташований по вул. Карла Маркса,32 в м. Коростишеві.

18 березня 2004 року Коростишівська міська рада, розглянувши клопотання Житомирського обласного центру зайнятості, прийняла рішення №78, яким надала дозвіл Житомирському ОЦЗ на виготовлення проектно-кошторисної документації на будівництво нової адміністративної будівлі для Коростишівського районного центру зайнятості, що розташований по вул.К.Маркса,32 .

Згідно свідоцтва про право власності від 01.11.2006 приміщення по вул. К.Маркса, 32 в м. Коростишеві належить Коростишівському районному центру зайнятості на праві державної власності (а.с.68).

Позивач вважає, що відповідач, не даючи згоди на вилучення частини земельної ділянки, позбавляє його права на утримання та обслуговування належного йому нерухомого майна - адмінбудівлі. Просить задовольнити позов.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, враховуючи наступне.

Статтею 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч.5 ст.116 Земельного кодексу України, 5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною 2 ст.120 Земельного кодексу України передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За обставинами даної справи позивачу адмінбудівля передана безоплатно в квітні 2000 року та видано свідоцтво про право колективної власності на це приміщення в грудні 2000 року.

Вказаний адмінбудинок знаходиться на земельній ділянці, користувачем якої є (і був на момент набуття позивачем права власності на адмінбудинок) відповідач на підставі державного акту на право постійного користування серії ЖТ №000041 від 25.02.1997 (а.с.25).

Відповідно до ст.141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Згідно зі ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту субєктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб"єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов"язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Отже, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин та призводить до відновлення порушених прав або інтересів позивача щодо певного предмету спору.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Звертаючись до суду з вимогою про зобов'язання відповідача подати заяву про добровільну відмову від права постійного користування частиною земельної ділянки, позивач не враховує, що відповідно до підпункту а) ст.141 Земельного кодексу України добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є правом користувача, а не обов"язком.

Як зазначалось вище, позивач має право на земельну ділянку, на якій розташований належний йому адмінбудинок.

Однак, звертаючись з даною вимогою, з посиланням на підпункт а) ст.141 Земельного кодексу України, позивач в такий спосіб не захистить своє право.

Суд звертає увагу, що підпунктом е) ст.141 Земельного кодексу України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Отже, враховуючи зазначену норму, позивачу слід захищати своє право на земельну ділянку, на якій розташований належний йому адміністративний будинком по вул. К.Маркса, 32 в м. Коростишеві.

На підставі викладеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05 лютого 2015 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - третій особі (рек. з повід.)