ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 922/5610/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського" м. Харків
до Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
про стягнення 276709,45 грн.
за участю представників сторін:

від позивача: Корнієнко В.Е. (дов. б/н від 03.11.2014 року);

від відповідача: Антипова С.Л. (дов. № 01-42 юр/8612 від 26.09.2014 року).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до акціонерної компанії "Харківобленерго" (відповідач) про стягнення коштів у розмірі 301066,49 грн., з яких: сума основного боргу 280089,00 грн., інфляційні у розмірі 18012,50 грн., 3% річних 2964,99 грн. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором про спільне використання технологічних мереж № 4/30/05 від 30.05.2008 року у частини повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

19.12.2014 року відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву у якому зазначає що між позивачем та відповідачем проводиться робота, щодо проведення заліку зустрічних однорідних вимог та просить суд відкласти розгляд справи та 22.12.2014 року клопотання про долучення копій довіреностей на представника.

29.01.2015 року позивач через канцелярію суду надав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 3289) та просить суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість з оплати послуг за договором про спільне використання технологічних електричних мереж № 4/30/05 від 30.05.2008 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми у загальному розмірі 276709,45 грн. та судові витрати покласти на відповідача та надав акт звірки взаємних розрахунків за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 року.

29.01.2015 року відповідач через канцелярію суду надав пояснення (вх. № 3374) щодо часткової оплати заборгованості шляхом заліку зустрічних однорідних вимог.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з 22.12.2014 року на 20.01.2015 року, з 20.01.2015 року на 03.02.2015 року.

Суд, дослідивши надану заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, зазначає наступне .

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року" на запитання, чи вправі позивач частково відмовитись від позову, не виключає можливості часткової відмови. Однак вона можлива лише у випадку, якщо позивачем заявлено дві чи більше вимог, і позивач відмовляється не від усіх цих вимог.

Як вбачається зі змісту наданої заяви позивача вона подана у відповідності до ст. 22 ГПК України та підписана головою правління ПАТ «ХВЗ» К.Ф. Сало. Зменшення позовних вимог стосується часткової відмови позивача від позовних вимог, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідачем частково було сплачено суму основного боргу, а саме 28.11.2014 року сплачено 16613,89 грн., 18.12.2014 року сплачено 4240,93 грн., 26.12.2014 року сплачено 12581,71 грн. у зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача 276709,45 грн. заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, судові витрати покласти на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає вищезазначену заяву до розгляду та подальший розгляд справи ведеться з урахуванням цієї заяви.

Представник позивача в судове засідання 03.02.2015 року з`явився, позовні вимоги підтримав повністю з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 03.02.2015 року з`явився, проти позову в частині нарахування 3 % річних та інфляційних заперечував у зв'язку із тим, що з відповідачем невчасно розраховуються інші підприєства, що тягне за собою невчасну оплату за послуги з контрагентами.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

30.05.2008 року між позивачем - Власник мереж та відповідачем - Користувач було укладено договір про спільне використання технологічних мереж електричних мереж, відповідно до умов якого Власник мереж зобов`язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача або інших суб`єктів господарювання, передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач - своєчасно сплачувати вартість послуг Власника з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги відповідно до умов цього договору.

Власник мереж зобов`язаний здійснювати оплату за використання електричних мереж власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з додатком «Розрахунок оплати обґрунтованих витрат споживача на передачу електричної енергії (п.4.1 Договору).

Розрахунковим вважається календарний місяць (п.7.3 Договору).

Згідно п.7.6 Договору, оплата Користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжними дорученнями на підставі виставленого Власником мереж рахунка в 10-денний термін з дати отримання рахунка.

Як свідчать матеріали справи, позивач належним чином виконував свої зобов`язання за Договором, забезпечуючи технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок відповідача, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 року (а.с.15-19).

Відповідно до п.4.1 Договору, Користувач зобов`язується здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період.

Однак, як вказує позивач, відповідач не своєчасно та не в повному обсязі виконав свої зобов`язання з оплати за Договором, відповідачем було частково оплачено вказані послуги за договором в сумі 6186,08 грн., шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до угоди між позивачем та відповідачем від 29.10.2014 року.

Внаслідок не належного виконання відповідачем зобов`язань за Договором у нього утворилась заборгованість, розмір якої станом на момент розгляду справи становить 280089,00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечує відповідач, після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу частково суму основної заборгованості у розмірі 16613,89 грн. (угода про залік від 28.11.2014 року згідно договору поруки № 01/28/11 від 28.11.2014 року), 4240,93 грн. (повідомлення про залік від 18.12.2014 року № 05-12/10914) ,3920,06 грн. (угода про залік від 26.12.2014 року за договором поруки № 07/25/12 від 25.12.2014 року).

У зв'язку із частковою оплатою відповідачем заборгованості в сумі 33436,53 грн. (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог) позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, яка задоволена судом.

Щодо заборгованості відповідача в сумі 246350,99 грн., суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 246350,99 грн. у встановлений договором строк, або інших доказів, які б спростували її наявність, суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3486,11 грн. та інфляційні втрати в сумі 26872,35 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про спільне використання технологічних електричних мереж №4/30/05 від 30.05.2008 року, дають підстави для висновку суду про те, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, а тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 3486,11 грн. за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року та інфляційних втрат в сумі 26872,35 грн. за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року є правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до заперечень відповідача вони мотивовані наявністю значної дебіторської заборгованості КП "Харківводоканал" перед відповідачем, оплатою відповідачем електричної енергії, спожитої КП "Харківводоканал" та неможливістю у зв`язку з цим виконати зобов`язання за спірним договором.

Заперечення звідповіцдача спрростовуються наступним.

Відповідно до ст.617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст..43 ГК України).

З огляду на наведене, наявність дебіторської заборгованості відповідача не може бути підставою для звільнення його виконання зобов`язання з оплати за договором та підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення боргу інфляційних втрат та 3% річних, що утворилися внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Згідно з положеннями ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно з п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.03.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Зокрема, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

Як вбачається з наданих сторонами документів, позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, внаслідок часткової сплати відповідачем боргу, проте і виник він внаслідок неправильних дій останнього, враховуючи це та відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 530, 525-526, 625, 626 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 1, 4, 32, 33, 38, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерної компанії «Харківобленерго» (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на користь ПАТ «Харківський велосипедний завод ім. Г.І. Петровського» (61037, пр. Московський, 118, ) 246350,99 грн. основної заборгованості, 26872,35 грн. інфляційних втрат, 3486,11 грн. 3% річних та 6021,33 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова