ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа № 908/3416/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Сільченко Т.І., за дов. б/н від 03 квітня 2014 року,

відповідача - Мальчева В.Є., за дов. №7361 від 04 грудня 2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №355 З/1-42) на рішення господарського суду Запорізької області від 25.11.14 у справі № 908/3416/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек", м. Харків,

до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя,

про стягнення 1 370 844 грн. 60 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року у справі №908/3416/14 (суддя Дроздова С.С.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек", м. Харків до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095 м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек" (61052 м. Харків, пров. Свердлова, 4, адреса для листування: 61001 м. Харків, пр. Московський, 52, 4-й поверх, ) 1 356 444 (один мільйон триста п'ятдесят шість тисяч чотириста сорок чотири) грн. 00 коп. основної заборгованості, 39 950 (тридцять дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят) грн. 06 коп. пені, 2 787 (дві тисячі сімсот вісімдесят сім) грн. 21 коп. 3% річних, 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу (послуги адвоката), 27 983 (двадцять сім тисяч дев'ятсот вісімдесят три) грн. 62 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з даним рішенням суду не погодився, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, просить дане рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України №28-р від 02.09.2014 року визначено, що розгляд господарських справ, які підлягають перегляду в апеляційному порядку Донецьким апеляційним господарським судом, здійснюється Харківським апеляційним господарським судом.

29 січня 2015 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1538), в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

У судове засідання, яке відбулось 04 лютого 2015 року, з'явились належні представники сторін, які підтримали свої правові позиції по справі.

Переглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила наступні обставини справи.

27 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек" (підрядник) та Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (замовник) укладений договір № 14-2013/17.

Відповідно до п. 1.1 договору замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати - модернізацію освітлення складального цеху (інв. № 1001) та здати результат роботи замовнику, а замовник зобов'язується прийняти результат роботи та оплатити його.

Згідно п. 1.2 договору склад та обсяги робіт, що підлягають виконанню, визначаються кошторисною документацією, яка є невід'ємною частиною договору (Додаток № 1 локальний кошторис та договірна ціна).

Розділом 4 договору сторонами визначено, що виконання робіт здійснюється підрядником після підписання договору.

Додатковою угодою № 1 від 27.12.2013р. до договору сторони виклали п. 4.2 договору у наступній редакції: підрядник зобов'язується виконати передбачені договором роботи за рахунок власних сил та засобів і здати замовникові в термін до 31.03.2014р. На спеціалізовані роботи підрядник має право залучити субпідрядні організації при умові, якщо у підрядника в наявності ліцензія на генеральний підряд. Обсяги робіт, що виконуються відповідно до цього договору, можуть бути зменшені залежно від реального фінансування.

Завершення виконання робіт оформлюється актом готовності об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. 5.1 договору договірна ціна робіт визначається на підставі кошторису, що є невід'ємною частиною договору, і складає 1356444,00 грн. (один мільйон триста п'ятдесят шість тисяч чотириста сорок чотири гривні), разом ПДВ 20%, 226074,00 (двісті двадцять шість тисяч сімдесят чотири гривні) визначається кошторисною документацією, і яка є невід'ємною частиною договору (Додаток № 1 локальний кошторис та договірна ціна).

Позивач взяті на себе зобов'язання за договором виконав належним чином і у повному обсязі, що підтверджується актом приймання виконаних робіт (форма № КБ-2) № 1 від 04.04.2014р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3) від 04.04.2014р.

Акт приймання виконаних будівельних робіт підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 12.1 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються поетапно протягом 90 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт. Замовник здійснює оплату виконаних робіт на підставі виставлених актів ф. КБ-2, КБ-3.

Всупереч умовам договору відповідач не виконав свої зобов'язання в частині оплати, що призвело до утворення заборгованості в сумі 1 356 444 грн. 00 коп.

Сума основного боргу за виконані роботи у розмірі 1 356 444 грн. 00 коп. залишилася відповідачем не сплаченою.

27.08.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію № 27/08 про сплату до 01.09.2014р. заборгованості.

Втім відповідачем не було сплачено суму заборгованості, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції для вирішення даного спору в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, судом першої інстанції було задоволено частково позовні вимоги. Так Господарський суд Запорізької області підтвердив правомірність вимоги позивача стосовно стягнення основної суми заборгованості, 3% річних, пені (з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог), однак враховуючи межі позовних вимог, господарський суд відмовив позивачу у стягненні з відповідача 7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп.

Не погоджуючись з даним висновком суду першої інстанції відповідач в обґрунтуванні апеляційної скарги як на підставу відмови в задоволенні позовних вимогах вказує на закінчення строку дії договору (31.03.2014 р.), у зв'язку з чим, на його думку, у нього відсутній обов'язок стосовно оплати виконаних робіт. Крім того відповідачем вказується на невірний розмір стягнення суми пені, враховуючи неправомірність задоволення судом першої інстанції заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог в частині суми пені (том 1 а.с.114-115).

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги, перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також доводи викладені в апеляційній скарзі відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується з правовою позицією суду першої інстанції стосовно стягнення суми основного боргу, необхідності стягнення 3% річних, відмови в задоволенні 7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп. враховуючи наступне.

Як було встановлено колегією суддів, 27листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек" (підрядник) та Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод" (замовник) укладений договір № 14-2013/17.(Том1 а.с.11-16)

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

В положенні пункту 1.1 договору сторонами було узгоджено, що замовник доручає, а підрядник зобов'язується виконати - модернізацію освітлення складального цеху (інв. № 1001) та здати результат роботи замовнику, а замовник зобов'язується прийняти результат роботи та оплатити його.

Так даним положенням договору відповідачем було взято на обов'язок прийняття результатів роботи та його оплати.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонту речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до положень статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було виконано взяті на себе зобов'язання за договором належним чином і у повному обсязі, що підтверджується актом приймання виконаних робіт (форма № КБ-2) № 1 від 04.04.2014р. (Том 1 а.с.28-33) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма № КБ-3) (Том 1 а.с. 27) від 04.04.2014р.

З змісту даних документів вбачається, що вони підписані обома сторонами та скріплені печатками підприємств без жодних зауважень та заперечень.

Колегія суддів, погоджуючись з твердженням суду першої інстанції, звертає увагу, що відповідачем не заявлено жодних претензій стосовно якості виконаних робіт або прострочення строку здачі виконаних робіт ні на момент їх прийняття, ні на момент подання даного позову.

А отже відповідачем у належній формі, шляхом підписання акту приймання виконаних робіт, було повністю погоджено факт прийняття товару, що у відповідності до положення пункту 12.1 договору автоматично породжує у відповідача обов'язок сплати коштів за проведені роботи.

Згідно ч. 1 ст. 854 ЦК України, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи, за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Відповідно до п. 12.1 договору розрахунки за виконані роботи здійснюються поетапно протягом 90 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт. Замовник здійснює оплату виконаних робіт на підставі виставлених актів ф. КБ-2, КБ-3.

Таким чином, враховуючи що Акт приймання виконаних робіт (Том 1 а.с.28-33) було підписано сторонами 04 квітня 2014 року, кінцевим днем оплати виконаних робіт є 18 серпня 2014 року.

Втім факт виконання зобов'язань за договором підряду відповідачем належним чином не було доведено.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції було правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя 1 356 444 грн. 00 коп. основної заборгованості.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду наголошує на безпідставності твердження відповідача про закінчення строку дії договору (31.03.2014 року) як аргументу на підтвердження відсутності обов'язку оплати виконаних робіт, оскільки в положенні пункту 17.1 договору № 14-2013/17 (Том 1 а.с.16) сторонами було погоджено дію договору в частині проведення розрахунків до остаточного його виконання. Дане застереження також передбачено й умовами додаткової угоди №1 до договору підряду № 14-2013/17 (Том 1 а.с.17). У той час як відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одночасно, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду стосовно необхідності стягнення з відповідача 3% річних, втім не погоджується саме з сумою такого стягнення, виходячи з періоду розрахунку заборгованості позивача(Том 1 а.с.6).

Так у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться відсотки річних та втрати від інфляції.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як було зазначено колегією суддів раніше, кінцевим днем оплати виконаних робіт було 18 серпня 2014 року, враховуючи що сторонами було погоджено термін оплати 90 банківських днів. А отже, починаючи саме з 19 серпня 2014 року відповідачем було прострочено оплату виконаних робіт.

Втім, суд першої інстанції не надав належної уваги розрахунку ціни позову позивача. Так в основу даного розрахунку було покладено період заборгованості відповідача з 18.08.2014 року по момент пред'явлення позову - 12.09.14, позаяк початковою датою заборгованості є 19.08.2014 року. А отже в основу розрахунку розміру 3% річних повинно бути покладено замість 25 календарних днів заборгованості лише 24 календарних дня. У зв'язку з чим відповідно і сума 3% річних підлягає зменшенню та перерахуванню.

Колегія суддів здійснивши власний перерахунок суми 3% річних, яка підлягає стягненню за відповідний період заборгованості, вказує на необхідності стягнення лише 2675,70 грн. А тому рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом стягнення суми 3% річних у розмірі 2675,70 грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Запорізької області стосовно відмови позивачу у стягненні з відповідача 7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю розділяє правовому позицію суду першої інстанції, що заявлена позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог сума 7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп. не підлягає задоволенню, оскільки, як вбачається з поданої заяви, позивач змінює не лише предмет позову, а й обставини та підстави позову, оскільки зазначені в заяві позивача про збільшення розміру позовних вимог обставини (відповідач є підприємством державного сектору економіки, період прострочення за виконані роботи позивачем перевищив 30 днів, тому є всі підстави стягнути з відповідача штраф, нарахування якого передбачене ч. 2 ст. 231 ГПК України і становить 7 % простроченої суми) не є тими обставинами, якими були обґрунтовані позовні вимоги при зверненні позивача до суду з позовом у цій справі про стягнення основної заборгованості, пені та 3% річних, сума 7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп. взагалі позивачем у позовній заяві не заявлялася, тому вважається судом як додаткова позовна вимога.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги положення Господарського процесуального кодексу щодо меж позовних вимог, господарський суд правомірно відмовив позивачу у стягненні з відповідача 7 % штрафу у розмірі 94 951 грн. 08 коп.

Крім того, вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 39 950 грн. 06 коп. пені за період з 18.08.2014р. по 12.11.2014р. (з урахуванням заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції стосовно необхідності стягнення пені, колегія суддів не погоджується саме розміром такого стягнення.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено ст. 230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 231 ГК України, законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 15.3 договору за порушення термінів оплати за виконані роботи, визначених п. 12.1 договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Втім, по-перше,суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені, не дослідив, що в основу розрахунку покладено невірну початкову дату існування заборгованості, так позивач здійснив розрахунок починаючи з 18 серпня, замість 19. А по-друге, стягуючи суму пені у розмірі 39 950 грн. 06 коп. не врахував що позивачем було пред'явлено суму стягнення пені наперед.(Том 1 а.с. 114-115)

Проте з таким висновком Господарського суду Запорізької області колегія суддів погодитись не може.

Судом апеляційної інстанції звертається увага, що зі змісту заяви про збільшення позовних вимог від 16 жовтня 2014 року вбачається, що позивачем при збільшенні суми розміру пені було взято період заборгованості з 13.09.2014 року по 12.11.2014року (61 календарний день).

Втім колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що згідно положення статті 1 Господарського процесуального права, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином позовна заява за своєю правовою природою виступає правовим способом захисту лише порушеного або оспорюваного права, а також охоронюваних законом інтересів.

Відтак, безпосередньо на момент звернення до суду з позовною заявою право особи повинно бути порушено. Колегія суддів наголошує на неможливості звернення особи з позовними вимогами стосовно захисту права, яке ще не порушено, тобто заявлення позовної вимоги наперед. Отже правове значення має саме момент звернення до суду (подання позову), а не дата прийняття судом даної вимоги до розгляду.

Виходячи з цього, позивач надаючи суду заяву про збільшення позовних вимог, повинен був виходити саме з обсягу його порушеного відповідачем права, обмежуючись строками такого порушення. А отже, при поданні заяви про збільшення позовних вимог 16 жовтня 2014 року (колегія суддів виходить з дати поштового відправлення даної заяви) позивач мав право вимоги оплати відповідачем коштів, у вигляді сплати пені, виключно по дату подання такої заяви.

Втім, зі змісту заяви про збільшення позовних вимог, в частині розрахунку суми пені (Том 1 а.с. 115), вбачається, що позивачем було взято період заборгованості з 13.09.2014 року по 12.11.2014 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення до суду порушення відповідачем строків оплати пені за період з 17 жовтня по 12 листопада 2014 року, а відповідно і право стягнення у позивача відповідних коштів, не наступило. Тобто позивачем пред'явлена вимога про стягнення пені наперед.

Враховуючи зазначене колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення заяви позивача про збільшення позовних вимог в частині розміру пені, обмежившись періодом нарахування з 13.09.2014 року по дату подання заяви. У зв'язку з чим, підлягає перерахування відповідно і сума стягнення пені.

Здійснивши власний перерахунок розміру суми стягнення пені, враховуючи заяву позивача про збільшення позовних вимог, з огляду на період заборгованості з 19.08.2014 року по 16.10.2014 року колегія суддів зазначає на необхідності стягнення виключно 27407,60 грн.

У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнення розміру пені, шляхом зменшення до 27407,60 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи той факт, що висновки суду першої інстанції не відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, зміни рішення господарського суду Запорізької області від 25.11.14 у справі № 908/3416/14 та в частині розміру стягнення пені та 3% річних.

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, зміну рішення суду першої інстанції, підлягає перерахуванню й розмір стягнення судових витрат за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 99, 101, п. 4 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 25.11.14 у справі №908/3416/14 змінити в частині стягнення суми 3% річних, пені, судового збору.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095 м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек" (61052 м. Харків, пров. Свердлова, 4, ) 27407,60 грн. пені, 2675,70 грн 3% річних. 27730, 54 грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Лайт-Тек" (61052 м. Харків, пров. Свердлова, 4, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095 м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 143,71 грн.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.