ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2015 р.Справа № 916/3746/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг";

До відповідача: Державного підприємства „ Одеська залізниця"

про стягнення 32 799 129,38грн.

Головуючий - Оборотова О.Ю.

Судді - Лічман Л.В.

Гут С.Ф.

за участю представників сторін

Від позивача: Опанасенко І.Ю. - довіреність від 11.07.2014р.

Від відповідача: Грушевський Є.Ю. довіреність від 02.01.2014р.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Лізингова компанія "Укртранслізинг" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Державного підприємства „ Одеська залізниця" заборгованість у розмірі 82 892 920,24грн., яка складається з оплати лізингових платежів - 74 336,056,49грн., пені 4 359 325,06грн., 3% річних - 620 254,09грн., втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції 3 577 284,60грн.

06.10.2014р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно д оякої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 78 821 499,10рн.

17.11.2014р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 64 102 626,68грн.

Розпорядженням керівника апарату суду Вінцевською О.О. від 17.11.2014р. та відповідно до рішення зборів суддів господарського суду Одеської області ( протокол № 17-8/24 від 17.04.2014р.) було призначено автоматичний розподіл справи та визначено наступний склад колегії для розгляду даної справи: головуючий суддя - Оборотова О.Ю., судді - Гут С.Ф., Лічман Л.В.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.11.2014р. прийнято справу №916/3746/14 на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Оборотова О.Ю., судді - Гут С.Ф., Лічман Л.В.

22.12.2014р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 73 607 141,87грн.

У судовому засіданні 22.12.2014р. представник відповідача звернувся до господарського суду Одеської області з клопотанням про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.12.2014р. продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів до 01.02.2015р.

23.01.2015р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 54 365 435,11грн.

02.02.2015р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32 799 129,38грн., яка складається з оплати лізингових платежів - 24 452 873,73грн., пені 7 178 676,04грн., 3% річних - 1 167 579,61грн.

У судовому засіданні 26.01.2014р. було оголошено перерву до 02.02.2015р.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 02.02.2015р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

16.08.2007р. між Державним підприємство „Одеська залізниця" (Сублізингоодержувач) та Відкритим акціонерним товариством „Лізингова компанія „Укртранслізинг" (Сублізингодавець) укладено договір фінансового сублізингу № Т-07-1168/НЮ (Договір), згідно умов якого Сублізингоодержувачу були передані Предмети лізингу, а саме Електровоз магістральний серії 2ЕС5К у кількості 10 одиниць загальною вартістю 230 000 000,00 грн. з урахуванням ПДВ. Майно передається Сублізингодавцем в строкове платне володіння і користування Сублізингоодержувача на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.8., 1.9. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р. передбачено, що за користуванням предметом сублізингу передбачений лізинговий платіж - сума грошових коштів, що підлягають перерахуванню Сублізингодавцю в день розрахунку, відповідно до графіка нарахуванню платежів. В лізинговий платіж входять суми, скориговані на коефіцієнт коригування і еквівалентні відшкодуванню вартості предмета лізингу, а також винагороди Сублізингодавця, включаючи відсотки за користування позиковими коштами з метою придбання предмета лізингу, податків, сплачувані відносно Предмета лізингу Сублізингодавцем, інші витрати тощо. Коефіцієнт коригування - розрахункова величина, одержувана з відношення: К= „Курс2" / „Курс 1", де „Курс1" - курс, встановлений НБУ для одного долара США на дату підписання договору. „Курс2" - курс, встановлений НБУ для одного долара США на день, коли фактично здійснюється Лізинговий платіж."

Згідно з п. 3.3. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р. загальна ціна цього договору визначається виходячи з підписаних сторонами графіків нарахування платежів, який узгоджується і підписується сторонами та є невід'ємною частиною договору. Величина лізингових платежів, що підлягають оплаті, зафіксована в графіку до спірного договору.

Згідно з вимогами п 3.4. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р. лізингові платежі за користування предметом лізингу по кожному графіку здійснюються Сублізингоодержувачем до закінчення лізингового періоду не пізніше 10 числа

поточного місяця, відповідно до графіка і мають бути скоригованими на коефіцієнт коригування (К) сумами Лізингових платежів.

У відповідності до умов п. 3.10. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р. Сублізингоодержувач не має права затримувати лізингові платежі, строк сплати яких настав, навіть з причин пошкодження Предмета лізингу.

Згідно п. 3.6. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р. Лізингові платежі, що надійшли від Сублізингоодержувача зараховуються Сублізингодавцем у наступному порядку:

1) в рахунок оплати прострочених лізингових платежів;

2) в рахунок оплати поточних лізингових платежів."

На виконання умов Договорів, Позивач передав Відповідачу предмети лізингу, що посвідчується підписаними між сторонами відповідними актами приймання-передачі наявними в матеріалах справи. В момент поставки між сторонами були підписані графіки нарахування та сплати лізингових платежів. Однак, Відповідач лізингові платежі вчасно не сплачував. Таким чином, станом на 11.09.2014 року основна заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 74 336 056,49 грн.

У відповідності з п. 12.1. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р. він набирає чинності з моменту його написання Сторонами та діє до моменту виконання Сторонами всіх передбачених зобов'язань.

Відповідно до п. 9.2. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р., якщо Сублізингоодержувач порушує передбачені терміни перерахування лізингових платежів та інших сум, що підлягають сплаті згідно умов договору, то на суму простроченої заборгованості Сублізингодавець має право нарахувати пеню, починаючи з наступного дня з дати настання терміну виконання зобов'язань, встановленого Договором, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, у відсотках від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення виконання зобов'язань.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума пені складає 4 359 325,06грн., 3% річних - 620 254,09грн., втрати від знецінення грошових коштів внаслідок інфляції 3 577 284,60грн.

Враховуючи невиконання відповідачем взятого на себе за договором обов'язку щодо оплати заборгованості за отримані предмети лізингу, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

02.02.2015р. до господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 32 799 129,38грн., яка складається з оплати лізингових платежів - 24 452 873,73грн., пені 7 178 676,04грн., 3% річних - 1 167 579,61грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача перед позивачем за отримані предмети лізингу у розмірі 24 452 873,73грн. за договором № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р., у зв'язку з чим позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 24 452 873,73грн. є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, сума 3% річних - 620 254,09грн.,підлягає судом задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми пені у розмірі 7 178 676,04грн., колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення вимоги щодо стягнення пені.

Відповідно до п. 9.2. Договору № Т-07-1168/НЮ від 16.08.2007р., якщо Сублізингоодержувач порушує передбачені терміни перерахування лізингових платежів та інших сум, що підлягають сплаті згідно умов договору, то на суму простроченої заборгованості Сублізингодавець має право нарахувати пеню, починаючи з наступного дня з дати настання терміну виконання зобов'язань, встановленого Договором, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на дату виникнення простроченої заборгованості, у відсотках від суми невиконаних зобов'язань за кожний день прострочення виконання зобов'язань.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, суд враховує те, що з пояснень представників сторін, судом встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла із-за фінансових труднощів та оскільки, на думку суду, пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за доцільне зменшити розмір (пені), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача та встановити її в розмірі 3 589 338,02 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Під час розгляду справи відповідачем не було належним чином доведено суду та доказано виконання своїх зобов'язань.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як обґрунтовані, підтверджені належними доказами та наявними матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно зі ст.ст. 44,49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 50, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, , р/р 1 в АБ «Експрес - Банк», МФО 328801) на користь Публічного акціонерного товариства "Лізингова компанія "Укртранслізинг" (01133, м. Київ, вул Щорса, 32Г, офіс 8, , р/р 6423 у Київському відділенні №17 ПАТ «ПУМБ» в м. Києві, МФО 334851) - заборгованість з оплати лізингових платежів - 24 452 873,73грн., пені 3589338,02грн., 3% річних - 1 167 579,61грн.; витрати по сплаті судового збору у сумі 73 080грн.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09 лютого 2015 р.

Головуючий - О.Ю. Оборотова

Суддя Л.В. Лічман

Суддя С.Ф. Гут