РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/28685/14
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомКиївської міської дитячої клінічної лікарні №2
доНаціональної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика
простягнення 4 046 грн 04 коп.
Представники сторін:
від позивача:Солодовнік О.С., довіреність №897/01 від 24.09.2014
від відповідача: Вашуленко О.В., довіреність №12/106-1118 від 24.05.2012

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.12.2014 до господарського суду м. Києва звернулась Київська міська дитяча клінічна лікарня №2 з позовом до Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика про стягнення заборгованості в сумі 4 046 грн 04 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що за результатами перевірки Київської міської дитячої клінічної лікарні №2, проведеної Державною фінансовою інспекцією у м. Києві, було виявлено порушення та складено акт ревізії від 01.04.2013 р. Цим актом встановлено, що за рахунок коштів позивача покрито витрати сторонніх юридичних осіб, що фінансуються за рахунок державного бюджету, на оплату ними комунальних та експлуатаційних послуг, зокрема Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика на суму 4 046 грн 14 коп.

У позові Київська міська дитяча клінічна лікарня №2 просить суд стягнути з Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупика заборгованість в сумі 4 046 грн 14 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28685/14, розгляд справи призначений на 27.01.2015.

26.01.2015 від відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 27.01.2015 з'явився представник позивача, надав документи для приєднання до матеріалів справи на вимогу ухвали суду; надав пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.01.2015 надав пояснення по суті спору, відповідно до яких проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 27.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

8 листопада 2008 року між Київською міською дитячою клінічною лікарнею №2 (далі КМДКЛ) та Національною медичною академією післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика (далі НМАПО) укладено Угоду № 20/08/1213 про співпрацю.

Відповідно до предмету Угоди про співпрацю сторони взяли на себе взаємні обов'язки по спільній організації, удосконаленню медичної допомоги, ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу, які спрямовані на поліпшення здоров'я населення міста Києва. (п.1.1 Угоди).

Умовами п. 1.2 Угоди сторони визначили, що робота по наданню медичної допомоги населенню та по підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації фахівців здійснюється на площах КМДКЛ.

Відповідно до п. 2.1.1 Угоди КМДКЛ зобов'язана надати НМАПО для розташування кафедри приміщення та надати кафедрі право використання приміщення, обладнання та медичного устаткування, що належить КМДКЛ.

Державною фінансовою інспекцією в м. Києві проведено ревізію фінансово - господарської діяльності КМДКЛ за період з 01.10.2010 по 01.11.2013, за результатами якої 20.12.2013 складено акт №05-30/2760.

Згідно даного акту інспекцією встановлено, що за рахунок коштів позивача протягом періоду, що перевірявся, проведено покриття витрат сторонніх юридичних осіб, зокрема відповідача, на оплату спожитих ними комунальних та експлуатаційних послуг у розмірі 347 006 грн 67 коп. (належним чином завірена копія витягу з акту в матеріалах справи).

Такий висновок інспекцією зроблено на підставі того, що в порушення статті 2 Закону України "Про оренду" не укладено договорів оренди та угод про відшкодування витрат на утримання орендованого майна. Також інспекція в акті вказує на порушення позивачем статей 23 та 85 Бюджетного кодексу України.

У зв'язку із викладеним позивач звертався до відповідача з листом №37/01 від 14.01.2014 щодо добровільного погашення заборгованості в сумі 4 046 грн 04 коп., встановленої під час ревізії.

Відповідач у відзиві зазначив, що листом від 23.01.2014 №12/106-127 повідомив позивача, що такі його вимоги не мають правового підґрунтя і суперечать чинному законодавству та чинній Угоді про співпрацю, укладеній між сторонами.

Разом з тим, зважаючи на обов'язковість для виконання вимог службових осіб органу державного фінансового контролю та враховуючи приписи Державної фінансової інспекції в м. Києві на підставі акту №05-30/2760 від 20.12.2013, КМДКЛ звернулась з даним позовом до суду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України та п.4 ст. 176 ГК України, суб'єкти господарювання мають права разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Як зазначалось вище, відповідно до п.1.1 Угоди про співпрацю № 20/08/1213 обидві сторони приймають на себе взаємні обов'язки по спільній організації, удосконаленню медичної допомоги, ефективному використанню матеріальних, кадрових, фінансових ресурсів, наукового потенціалу, які спрямовані на поліпшення здоров'я населення міста Києва.

Таким чином, на підставі вищевказаної угоди у позивача та відповідача виникли правовідносини, пов'язані зі спільною діяльністю з організації навчально-наукового та лікувально-діагностичного процесів, а не правовідносини з утримання Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л.Шупика та користування ним нерухомим майном і комунальними послугами.

З метою поліпшення організації та якості спільної роботи органів охорони здоров'я, вищих медичних закладів освіти III, IV рівнів акредитації, закладів післядипломної освіти та лікувально-профілактичних закладів охорони здоров'я у сфері підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації фахівців, підвищення ефективності науково-дослідної роботи і впровадження її результатів у практику охорони здоров'я, наказом Міністерства охорони здоров'я від 05.06.1997 р. № 174 було затверджено Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров'я.

Клінічні кафедри, які відповідно до п. 3.1 Положення є клініками, крім навчальної та наукової роботи надають кваліфіковану медичну допомогу хворим, виконують інші функції, передбачені розділом 3 Положення про клінічний лікувально-профілактичний заклад охорони здоров'я.

Угодою про співпрацю № 20/08/1213 передбачено, що робота по наданню медичної допомоги населенню та підготовці, перепідготовці та підвищенню кваліфікації фахівців здійснюється на площах КМДКЛ. При цьому КМДКЛ зобов'язана надати НМАПО для розташування кафедри приміщення та надати кафедрі право використання приміщення, обладнання та медичного устаткування, що належить КМДКЛ (п.2.1.1. Угоди).

За умовами даної угоди позивач зобов'язується створити належні умови для проведення консультативної, навчально-виховної та науково-дослідницької роботи співробітників кафедри спільно з лікарями лікувального закладу

Навчальний заклад - відповідач, виходячи з характеру взятих на себе зобов'язань забезпечує навчальну, лікувальну та наукову роботу.

Відповідно до такого розмежування договірних зобов'язань відбувається розмежування витрат, оскільки п. 1.5 Положення передбачає, що витрати по забезпеченню навчально-виховного та науково-дослідного процесів здійснюються за рахунок коштів на утримання відповідного вищого медичного закладу освіти III, IV рівнів акредитації (закладу післядипломної освіти, науково-дослідного інституту), а витрати, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази - за рахунок коштів лікувально-профілактичного закладу.

Таке розмежування відповідає вимогам ст. 1130 Цивільного кодексу України та ст. 176 Господарського кодексу України, відповідно до ч. 1 якої організаційно-господарськими визнаються зобов'язання, що виникають у процесі управління господарською діяльністю між суб'єктом господарювання та суб'єктом організаційно-господарських повноважень, в силу яких зобов'язана сторона повинна здійснити на користь другої сторони певну управлінсько-господарську (організаційну) дію, або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а згідно з ч. 4 цієї статті суб'єкти господарювання мають право разом здійснювати господарську діяльність для досягнення спільної мети, без утворення єдиного суб'єкта господарювання, на умовах, визначених договором про спільну діяльність.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані з утриманням матеріально-технічної бази, забезпеченням господарським обслуговуванням приміщень є внеском у спільну діяльність відповідно до умов Угоди про співробітництво.

Частина 2 статті 1131 Цивільного кодексу України встановлює, що умови договору про спільну діяльність, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обов'язковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Таким чином, здійснення витрат, пов'язаних з утриманням приміщень, закріплених за НМАПО, за рахунок коштів лікувального закладу узгоджено сторонами умовами Угоди про співпрацю № 20/08/1213 та Положенням про клінічний заклад охорони здоров'я. КМДКЛ є таким закладом відповідно до Переліку лікувально-профілактичних закладів, яким надається статус клінічних лікувально-профілактичних закладів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14.09.1998 №273.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються із положеннями статті 193 ГК України.

Отже, правовідносини між сторонами не виникли у зв'язку із орендою відповідачем приміщень позивача та не ґрунтуються на державному замовленні, а у наведених позивачем з посиланням на акт ревізії Державною фінансовою інспекцією у м. Києві нормах (ч.1 ст. 23, ч. 6 ст. 45 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розділу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786, п.п.20,22,46 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою КМУ № 228 від 28.02.2002) відсутня пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладання між сторонами (позивачем та відповідачем) договору оренди приміщень.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Нормами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав належних доказів, які б підтверджували невідповідність п. 2.1.1 Угоди про співпрацю № 20/08/1213 нормам діючого законодавства, в той час як у матеріалах справи міститься достатньо доказів на підтвердження правомірності умов укладеної угоди.

Відносно посилань позивача на акт Державної фінансової інспекції № 05-30/2760 від 20.12.2013, суд зазначає, що сам факт перевірки не є законодавчо визначеним безумовним доказом господарського або цивільно-правового правопорушення, оскільки обставини, встановлені в такому акті повинні підтверджуватися належними доказами згідно до норм статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 4 046 грн 04 коп. суперечать умовам Угоди про співпрацю №20/08/1213 та нормам чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються позивача.

Керуючись ст. 43, ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 31.01.2015

Суддя Н.Б.Плотницька