КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа№ 910/15040/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від першого позивача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_3, договір про надання правової допомоги № 08/14 від 14.06.2014;

від другого позивача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 - ОСОБА_3, довіреність № 962 від 07.08.2014;

від відповідача - Степаненко Ю.М., довіреність № 98 від 06.02.2014;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/15040/14 (суддя Сташків Р.Б.) за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про стягнення 161 051,68 грн. та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 189 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 та фізична особа - підприємець ОСОБА_4 звернулись до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про стягнення 161 051,68 грн. заборгованості та санкцій за договором оренди нежитлового приміщення № 02/14 від 10.02.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачами було передано відповідачу у користування приміщення за договором оренди № 02/14 від 10.02.2014, однак відповідачем, у свою чергу, не були виконані обов'язки щодо сплати орендної плати та комунальних платежів, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 161 051, 68 грн., а дії виконавчого директора Східної регіональної дирекції публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_6 з повідомлення про розірвання договору оренди не мали відповідних правових наслідків.

Також, публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення 189 000,00 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди.

На обґрунтування вимог за зустрічним позовом заявник посилався на те, що позивачами несвоєчасно було передано приміщення в оренду, у зв'язку з чим банк був позбавлений можливості отримати прогнозовану суму доходів від новоствореного відділення банку, в результаті чого відповідачу були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди в розмірі 189 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/15040/14 позовні вимоги за первісним позовом задоволені повністю: вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 73 536,30 грн. - заборгованості, 4 681,31 грн. - інфляційних, 601,31 грн. - 3% річних, 3 531,89 грн. - пені; вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 70 000,00 грн. - заборгованості, 4 585,00 грн. - інфляційних, 583,98 грн. - 3% річних, 3 531,89 грн. - пені; у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з наступного.

Приміщення за договором оренди було фактично передано відповідачу 01.03.2014 за актом приймання-передачі у задовільному стані, а лист за підписом ОСОБА_6 про дострокове припинення дії договору оренди було надіслано позивачам без доказів підписання його повноважною особою від імені відповідача та без зворотного акту приймання-передачі приміщення, а отже приміщення позивачам не було повернуто.

У задоволенні зустрічного позову судом відмовлено з підстав, що відповідачем не доведено реальність доходу в розмірі 189 000,00 грн., який би відповідач міг отримати, якби отримав приміщення в оренду вчасно, оскільки розрахунки побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2014 по справі № 910/15040/14 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити зустрічну позовну заяву та відмовити у задоволенні первісного позову.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Так, апелянт зазначає, що нормативними актами та умовами договору не передбачено обов'язок сторони, яка ініціюює дострокове розірвання договору доводити повноваження свого представника та вказує на те, що банком погоджено розірвання договору оренди розпорядженням Голови Правління, а направлений лист № 3937/16 від 16.06.2014 є доказом схвалення апелянтом дій своєї посадової особи.

Апелянт зазначає, що вчинив усі необхідні дії для дотримання процедури дострокового розірвання договору оренди та повідомлення № 79/42.3-б.б від 18.03.2014 має юридичні наслідки у вигляді припинення дії такого договору оренди з 19.04.2014.

Заперечуючи проти вимоги про стягнення комунальних платежів апелянт посилається на те, що акти приймання-передачі продукції (електроенергії) не містять підписів та печатки повноважних осіб, а тому є неналежними доказами у справі.

У своїй апеляційній скарзі відповідач, також, зазначає, що позивачами були порушені строки передачі об'єкту оренди, в результаті чого відповідачу було завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, а отже наполягає на задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» у справі № 910/15040/14 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі № 910/15040/14 апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» прийнята до провадження та її розгляд призначено на 19.01.2015.

У судовому засіданні 19.01.2015, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 26.01.2015.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні надав пояснення, якими підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивачів надав пояснення, якими проти апеляційної скарги заперечив.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між позивачами, як орендодавцями, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 02/14 від 10.02.2014, за умовами якого орендодавці зобов'язуються передати орендарю приміщення на цокольному поверсі № 149-1, 149-3, 149-4, 149-5, 149-І площею 199,6 кв.м., та приміщення на першому поверсі 149-1, 149-2, 149-3, 149-4, 149-5, 149-6, 149-7, 149-8, 149-І площею 254,3 кв.м., загальною площею 453,9 кв.м. в будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.3. даного договору приміщення передається орендарю з метою розміщення в ньому відділення банку.

За користування приміщенням з орендаря справляється орендна плата, починаючи з березня 2014 року в розмірі 70 000 грн. без ПДВ за повний календарний місяць (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.4 договору, частина орендної плати в розмірі 35 000,00 грн. сплачується орендодавцю-1 до 15-го числа за поточний місяць в безготівковій формі на поточний рахунок, вказаний в договорі та на підставі рахунку орендодавця-1, який орендодавець-1 надає орендарю до 10-го числа поточного місяця.

Інша частина орендної плати в розмірі 35 000,00 грн. сплачується орендодавцю-2 до 15-го числа за поточний місяць, в безготівковій формі на поточний рахунок, вказаний в договорі та на підставі рахунку орендодавця-2, який орендодавець-2 надає орендарю до 10-го числа поточного місяця.

До складу орендної плати не включається вартість комунальних послуг (опалення, гаряче та холодне водопостачання, користування каналізацією, вивіз побутових відходів, експлуатаційні витрати та вартість електроенергії) та оплачуються окремо (п. 3.1 договору оренди).

Порядок компенсації вартості комунальних послуг визначений у п.п. 3.5 - 3.9 договору оренди.

Згідно з п. 5.1. договору строк оренди: з дати приймання приміщення за актом приймання-передачі по 31.01.2017.

За умовами договору приміщення повинно бути передане орендодавцями та прийняте у користування орендарем протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту підписання договору (п. 2.1).

Відповідно з п. 2.2 договору передача приміщення здійснюється за актом прийому-передачі, який підписується сторонами та є невід'ємною частиною договору.

На виконання умов договору 01.03.2014 позивачі передали, а відповідач прийняв об'єкт оренди згідно умов договору, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 01.03.2014 (додаток № 2 до договору оренди нежитлового приміщення № 02/14 від 10.02.2014, що міститься у матеріалах справи).

Відповідно до вищезазначених п.п. 3.1 та 3.4 договору 07.03.2014 на адресу відповідача з супровідним листом були направлені рахунок на орендну плату за березень 2014 від фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 та на орендну плату за березень 2014 від фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (докази такого направлення надані з позовною заявою).

Однак, всупереч п. 3.4 договору оренди відповідач не здійснив оплату оренди за березень 2014.

Разом з тим, 19.03.2014 на адресу позивачів надійшов лист за підписом виконавчого директора Східної регіональної дирекції публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_6, в якому повідомляється про прийняте рішення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» щодо дострокового припинення дії договору оренди у відповідності до п. 4.2.12.

До вказаного листа, доданого позивачами до матеріалів справи, не надано жодного документу, яким би було підтверджено повноваження виконавчого директора Східної регіональної дирекції публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_6 на вчинення правочинів від імені публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь». Також, у зазначеному листі не вказано вихідного номеру і дати, а підпис ОСОБА_6 скріплено печаткою Донецького центрального відділення публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

У зв'язку із зазначеним, 19.03.2014 позивачами було направлено Голові Правління публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», в особі якого укладався договір оренди, лист з проханням оформити лист про дострокове припинення договору належним чином та за підписом особи, яка має на це повноваження на підставі статуту чи довіреності (з доданням такої довіреності до листа).

24.03.2014 позивачами був отриманий лист № 100/42.3-б.б від 24.03.2014, в якому повідомлено, що лист про дострокове припинення дії договору оренди нежитлового приміщення № 02/14 від 10.02.2014 має внутрішній реєстраційний номер 79/42.3 від 18.03.2014, а повноваження виконавчого директора Східної регіональної дирекції публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» ОСОБА_6 щодо підписання листа про розірвання договору оренди закріплено у внутрішньому положенні про діяльність Східної регіональної дирекції та розпорядження банку. Проте, будь-яких документів на підтвердження вказаних повноважень відповідачем позивачам не було надано.

Під час апеляційного провадження представник відповідача надав пояснення про схвалення дій виконавчого директора Східної регіональної дирекції ОСОБА_6

На виконання п.п. 3.4 та 3.5 договору оренди на адресу відповідача листом 09.04.2014 позивачами були направлені рахунки на орендну плату березень та квітень 2014 та рахунок на компенсацію комунальних послуг за березень 2014.

На виконання п.п. 3.5, 3.6, 3.7 договору відповідачу був, також, направлений рахунок на компенсацію комунальних послуг за квітень 2014.

Оплати за користування орендованим приміщенням та компенсації комунальних послуг відповідачем здійснено не було, тому позивачами на адресу відповідача, у відповідності до ст. 6 Господарського процесуального кодексу, була направлена претензія-вимога на суму 143 935, 96 грн., в якій позивачі просять сплатити борг, що виник у зв'язку з несплатою відповідачем орендних платежів та комунальних витрат за березень і квітень 2014.

У відповідь на претензію-вимогу позивачам надіслано листа за підписом Голови правління банку ОСОБА_7, в якому повідомлено, що листом № 79/42.3-5.5 від 18.03.2014 було повідомлено про прийняте рішення банком щодо дострокового припинення дії договору у відповідності до п. 4.2.12 та направлено повідомлення з двома примірниками акту прийому-передачі, а тому договір оренди вважається розірваним 19.04.2014.

Однак, як стверджує представник позивачів, орендодавцями не отримувався лист № 79/42.3-5.5 від 18.03.2014 та відповідно примірники акту прийому-передачі.

В засіданні апеляційного суду представником позивачів надано до огляду оригінал листа підписаного ОСОБА_6 щодо дострокового припинення договору оренди та поштового конверту, в якому цього листа було отримано.

Вказаний лист виконано на бланку публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», підписано директором Східної регіональної дирекції ОСОБА_6 та скріплено печаткою.

В даному листі відсутнє посилання на наявність акту приймання передачу як додатку до нього.

Іншого листа, з аналогічним змістом, але вже із зазначенням акту як додатку, на який посилається відповідач, позивачі, як стверджує їх представник, не отримували.

На запитання апеляційного суду з цього приводу представник відповідача надав пояснення, що в період перемовин могло було виготовлено кілька листів.

Лист датований 18.03.2014 №79/42.3-б.б, на який посилається відповідач, за його твердженням направлено рекомендованим з повідомленням (докази є в матеріалах справи). Опис вкладення у цінний лист не складався.

Отже, неможливо встановити який саме лист було направлено за поштовим відправленням підтвердженим рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а саме: лист без додатку акту приймання передачі, оригінал якого разом з конвертом надано позивачами, чи лист від 18.03.2014 №79/42.3-б.б, який надано банком та містить акт, як додаток.

При цьому, слід зазначити, що у будь-якому разі зворотній акт приймання передачі, наданий до справи відповідачем підписаний лише з його боку.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не ініціював дострокове припинення договору, оскільки всупереч умовам договору та ст. 241 Цивільного кодексу України у розумний строк не вчинив будь-яких дій, спрямованих на підтвердження повноважень ОСОБА_6 вчиняти правочини, спрямовані на розірвання договору від імені публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь».

Також, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахування позивачами орендної плати та компенсації комунальних послуг за березень та квітень 2014 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як визначено п. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 5.1 договору закріплено аналогічне положення, а саме, що строк оренди: з дати приймання приміщення за актом приймання-передачі до 31.01.2017р.

Положеннями ст. 653 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 ст. 795 Цивільного кодексу України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Відповідно до п. 2.4 договору після закінчення строку дії договору або у разі дострокового припинення дії договору орендар зобов'язаний протягом 20 робочих днів повернути приміщення орендодавцям за актом прийому-передачі.

Обов'язок по складанню відповідного акту приймання-передачі покладається на сторону, яка передає орендоване приміщення іншій стороні договору.

Отже, належним доказом повернення орендодавцеві майна є підписаний представниками сторін акт приймання-передачі.

Аналогічної позиції про те, що належним доказом повернення орендарем орендованого майна є саме акт, дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 11.01.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180 (яка в частині стягнення неустойки за період після закінчення строку договору залишена без змін постановою Верховного Суду України від 20.11.2012 з огляду на не доведення повернення майна) та постанові від 11.03.2014 у справі № 916/2353/13.

Проте, відповідного акту, підписаного обопільно сторонами, який би підтверджував повернення позивачам орендованого приміщення відповідачем не надано.

Тому, орендна плата підлягає сплаті за заявлений до стягнення період: березень - квітень 2014 року.

Разом з тим, відповідач у своїй апеляційній скарзі зазначає про дотримання ним процедури дострокового розірвання договору оренди, та вважає, що договір є розірваним з 19.04.2014, оскільки повідомлення про розірвання договору було отримано позивачами 19.03.2014.

Наведені проти вимоги про стягнення орендної плати заперечення відповідача судом не приймаються у зв'язку з вищенаведеним мотивуванням недоведеності факту повернення об'єкту оренди, та з урахуванням наступного.

Відповідно до п. 4.2.12 договору оренди орендар має право достроково звільнити орендоване приміщення і припинити дію даного договору, письмово попередивши про це орендодавців не пізніше ніж за 30 календарних днів до такого звільнення, при цьому цей договір буде достроково розірваний в односторонньому порядку після спливу тридцятиденного строку з дати вручення орендодавцям повідомлення про дострокове звільнення орендарем приміщення та розірвання цього договору.

Отже, даним пунктом договору передбачено припинення договору саме за умови звільнення орендарем приміщення. Проте, такого факту не доведено належними засобами доказування, про що зазначено вище.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, в контексті заперечень проти вимог по стягненню комунальних платежів, про те, що акти приймання-передачі продукції (електроенергії) є неналежними доказами у справі, оскільки не містять підписів та печатки повноважних осіб, слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3.5 договору оренди компенсація вартості комунальних послуг здійснюється за рахунками, що виписуються орендодавцем-1 на підставі показань відповідних лічильників, встановлених в приміщенні.

В матеріалах справи містяться рахунки на компенсацію за комунальні послуги від 09.04.2014 та від 24.04.2014, які у відповідності до вищезазначених пунктів договору, надсилались відповідачу орендодавцем-1. Проте, відповідачем оплачені не були.

Пунктом 3.8 договору визначено, що орендар повинен оплатити виписаний і переданий орендодавцем-1 рахунок на компенсацію спожитих комунальних послуг, в приміщенні не пізніше 25 числа місяця, наступного за тим календарним місяцем, за який вноситься плата за комунальні послуги, спожиті орендарем в приміщенні.

Так, договором чітко встановлений строк виконання орендарем даного грошового зобов'язання - до 25 числа.

Проте, таке зобов'язання не було виконано відповідачем, у зв'язку з чим вимога про стягнення плати по комунальним послугам підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 7.1 договору оренди № 02/14 від 10.02.2014 за порушення строків сплати орендної плати, орендар сплачує орендодавцям пеню у розмірі 0,5 % від простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, основна заборгованість у зв'язку з невиконанням умов договору оренди нежитлових приміщень станом 10.07.2014 становить 143 536,30 грн., що складається з орендної плати та компенсації за комунальні та експлуатаційні послуги.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, розрахунки пені, інфляційних та 3% річних є обґрунтованими, відповідають вимогам закону та умовам договору, а тому апеляційний господарський суд, також, визнає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь: першого позивача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 4 681,31 грн. - інфляційних, 601,31 грн. - 3% річних, 3 531,89 грн. - пені; другого позивача - фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 4 585,00 грн. - інфляційних, 583,98 грн. - 3% річних, 3 531,89 грн. - пені.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні зустрічного позову, з чим апелянт не погоджується посилаючись на наступне.

За умовами договору оренди приміщення повинно бути передане орендодавцями та прийняте у користування орендарем протягом 5 робочих днів з моменту підписання договору, тобто, така передача мала відбутись 17.02.2014.

Проте, позивачами було порушено погоджені строки передачі об'єкту оренди та затримано передачу приміщення на 9 робочих днів. Таким чином, на думку відповідача, в результаті такої протиправної затримки, апелянту були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України упущену вигоду визначено як доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

При розрахунку вказаної суми відповідач виходить з показників прибутковості у своїй діяльності, та арифметично розраховує по відношенню до кількості днів прострочення передачі приміщення суму упущеної вигоди в розмірі 189 000,00 грн.

Таким чином, вимоги відповідача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку, який є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати.

При цьому, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Заявник збитків повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії іншої особи стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (п. 3 Оглядового листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків» № 01-06/20/2014 від 14.01.2014).

Також, відповідачем не було надано документів, що підтверджують створення відділення банку за адресою орендованого приміщення. Саме це вже включає отримання будь якого доходу від діяльності відділення. Дана обставина не знаходиться у причинно-наслідковому зв'язку до яких-небудь дій чи бездіяльності позивачів.

Порядок відкриття відокремлених підрозділів банку на території України визначено ст. 23 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Банк зобов'язаний повідомити Національний банк України про відкриття відокремленого підрозділу.

Національний банк України включає відомості про відокремлені підрозділи банку до Державного реєстру банків на підставі письмового повідомлення банку (ч. 2 та 3 ст. 23 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

Разом з тим, у листі № 101/42.3-б.б від 24.03.2014 публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» зазначило, що у зв'язку з нестабільною політичною і економічною ситуацією в країні, для виконання зобов'язань перед вкладниками та забезпечення підтримання ліквідності банку на певному рівні, банком прийнято рішення щодо мінімізації витрат, у тому числі на обслуговування та утримання банківських відділень, що в свою чергу вплинуло на можливість переїзду відділення банку до об'єкту оренди.

Так, викладеним у наведеному листі Банку підтверджується відсутність будь-якого впливу дій чи бездіяльності позивачів на відкриття відділення в орендованому приміщенні та відповідно пред'явлення вимог до орендодавців про стягнення упущеної вигоди через такі обставини є необґрунтованим.

Крім того, з огляду на прийняття приміщення за актом через 9 днів після встановленого договором строку слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно з п. 2.5 договору оренди передача майна здійснюється за актом прийому-передачі.

Положеннями п. 5.1. договору встановлено строк оренди: з дати приймання приміщення за актом приймання-передачі по 31.01.2017.

Отже, моментом укладання договору оренди нежитлового приміщення є саме момент передачі цього приміщення від орендодавців орендарю за зазначеним актом.

В момент підписання акту прийому-передачі банк не мав претензій щодо дати передачі приміщення, тоді як не був позбавлений права і можливості відмовитися від прийняття приміщення в оренду.

Тому, суд першої інстанції вірно зазначив, що рішення прийняти приміщення в оренду з порушенням обумовленого договором строку було власним господарським рішенням відповідача, яке він прийняв на власний розсуд та ризик.

Прийнявши об'єкт оренди за актом приймання передачі орендар позбавляється права відмовитися від договору через не передання йому майна.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Доказів фактичного спричинення збитків у заявлених розмірах відповідачем не надано та не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями позивачів та заявленими відповідачем збитками, оскільки не надано будь-яких доказів наявності збитків у разі своєчасного підписання акту прийому-передачі приміщення, а також доказів щодо вжиття заходів для одержання доходів (упущеної вигоди).

Отже, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять їх протилежність, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги судом відмовляється, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 22.10.2014 у справі № 910/15040/14 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/15040/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко