ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Справа № 5023/583/12
Вищий господарський суду України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого,
Чернов Є.В., Цвігун В.Л.
за участю представників: Акціонерної компанії "Харківобленерго" Комунального підприємства "Харківводоканал" розглянув касаційну скаргу Солдатенко А.М. Матофій Р.М. Акціонерної компанії "Харківобленерго"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 10 грудня 2014 року
у справі№ 5023/583/12 господарського суду Харківської області
за позовомАкціонерної компанії "Харківобленерго"
доКомунального підприємства "Харківводоканал"
простягнення 1604237 грн. 61 коп.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.04.2012 року (суддя Ковальчук Л.В.) позов задоволено.

Стягнуто з КП КГ "Харківкомуночиствод" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" пеню в розмірі 1069732,89 грн., 3% річних у розмірі 396108,34 грн., індекс інфляції у розмірі 138396,38 грн., та судовий збір у розмірі 32084,75 грн.

Такий висновок суду мотивований тим, що позивач неналежно виконував умови договору про постачання електричної енергії від 03.01.2008 р. № 1.01, порушивши вимоги норм ст.ст. 526, 625 ЦК України, тому нараховані позивачем на суму боргу інфляційні, річні та пеня правомірні та підлягають стягненню.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014р. (судді: Пуль О.А., Лакіза В.В., Хачатрян В.С.) рішення господарського суду Харківської області від 05.04.2012 року скасувано.

Прийнято нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Апеляційний господарський суд зазначив, що санкції, які заявлені позивачем до стягнення, були нараховані на суму основного боргу, яка була та залишається спірною, у зв'язку з чим встановити базу нарахування заявлених у справі санкцій є неможливим; крім того, апеляційною інстанцією додатково встановлено, що розрахунок за електричну енергію (відносно тієї основної заборгованості, що була встановлена судовим рішенням) відбувся у порядки та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків.№18/21 від 21.08.2012 року та №517Е/184 від 29.10.2012 року, якими був змінений порядок та строк виконання зобов'язань з погашення вартості електричної енергії за місяці, на які нараховані санкції, що є предметом розгляду у даній справі, тому вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних та пені є необґрунтованими.

Позивач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати з підстав порушення та неправильного застосування норм матеріального права, рішення господарського суду першої інстанції залишити без зміни.

Скаржник доводить що судами порушено норми ст.ст. 526, 625 ЦК України, оскільки не враховано, що інфляційні втрати та відсотки річних не є санкціями та нараховуються незалежно від неустойки (пені) та від наявності вини боржника; порушено ст. 104 ГПК України, оскільки обставини зміни порядку та строків виконання зобов'язань з погашення боргу за період на який нараховані санкції, що встановлені при оцінці апеляційною інстанцією договорів від 21.08.2012 № 18/21 та від 29.10.2012 № 517Е/184 не були предметом дослідження у суді першої інстанції; зазначені договори від 21.08.2012 № 18/21 та від 29.10.2012 № 517Е/184 свідчать, що відповідач визнав суму основного боргу та підтвердив її оплатою, тому судом невірно застосовано ст. 35 ГПК України, яка передбачає, що обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися.

Відповідач у відзиві доводи скарги заперечує з тих підстав, що суд апеляційної інстанції правомірно встановив недоведеність бази нарахування заявлених спірних сум, оскільки вартість електроенергії була спірною, існування заборгованості на яку нараховувалися відсотки річних, інфляційні та пеня з достовірністю не встановлнео, тому вважає постанову апеляційного господарського суду обгрунтованою та такою, що відповідає вимогам законодавства, просить залишити її без зміни, а в задоволенні скарги відмовити.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, приходить до висновку, що касаційні скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом розгляду даної справи є стягнення пені та фінансових санкцій за порушення умов договору №1.01 про постачання електричної енергії від 03.01.2008 року.

Відповідно до умов цього договору, АК "Харківобленерго" (постачальник, позивач у справі) зобов'язався постачати відповідачу (споживачеві, відповідач у справі) електричну енергію у відповідності з умовами договору, як різновид товару в обсягах, визначених розділом 5 згідно з визначеними цим договором умовами та величинами постачання електроенергії та потужності, а відповідач зобов'язався своєчасно проводити сплату за використану електричну енергію та потужність, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з діючими в цей період тарифами, індексом цін та умовами договору.

Відповідач, згідно п.п. 2.3.3. та 2.3.4. договору, зобов'язаний своєчасно оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно з умовами додатку №2 "Порядок розрахунків"; здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно вимог ПКЕЕ та додатком №4а "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

У пункті 4.2.1. договору сторони обумовили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3-2.3.4, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений в додатку №2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком (ч.8,9 п.8.1 ПКЕЕ).

Розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця (пункт 1 додатку №2 від 02.06.2008 року до договору про постачання електричної енергії №1.01 від 03.01.2008 року).

Відповідно до п.5 вказаного додатку до договору, остаточний розрахунок споживача за спожиту електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії, рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом). За результатами розрахункового періоду споживачем та постачальником електричної енергії визначається фактичний обсяг поставленої споживачу електричної енергії та оформлюються додаток №20 "Акт про використану електричну енергію".

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд, посилаючись на приписи статей Цивільного кодексу України, зокрема, ст. ст. 526, 625, а також на умови договору про постачання електричної енергії №1.01 від 03.01.2008 року, з додатковою угодою до нього від 30.11.2011 року, задовольнив позовні вимоги відповідно до наданого позивачем розрахунку.

Касаційна інстанція вважає висновки судів такими, що не ґрунтуються на виконанні вимог процесуального закону щодо всебічного та повного встановлення обставин справи, що мають значення для вирішення спору, такі висновки не відповідають правильному застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини з огляду на наступне.

Як вбачається з позовних вимог, спірна сума пені, річних та інфляційних нараховано на суму заборгованості, що існувала станом на грудень 2011 року.

Встановлено, що у справі № 5023/4029/11 господарського суду Харківської області розглядався спір про заборгованість починаючи з грудня 2008 року по грудень 2011 року, тобто сума заборгованості, на яку нараховано суми пені, інфляційних та річних була спірною та була предметом розгляду в суді.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.08.2014 рішення господарського суду Харківської області від 15.08.2011 року у справі №5023/4029/11 (н.р. 49/193-10) залишено без змін.

Тобто, сума заборгованості з якої виходив позивач, нараховуючи спірні інфляційні, пеню та річні бала остаточно встановлена з набранням законної сили постановою апеляційного господарського суду від 27.08.2014 у справі №5023/4029/11.

Разом з тим, місцевий господарський суд зазначених обставин щодо суми заборгованості, яка була спірною, не врахував, необґрунтовано дійшовши висновку про правомірність вимог про стягнення інфляційних, річних та пені.

Крім того, суд апеляційної інстанції врахував обставини розрахунку за електричну енергію (відносно тієї основної заборгованості, що була встановлена судовим рішенням) у порядки та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків.№18/21 від 21.08.2012 року та №517Е/184 від 29.10.2012 року, якими був змінений порядок та строк виконання зобов'язань з погашення вартості електричної енергії за місяці, на які нараховані санкції.

Відповідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційним судом додаткові докази приймаються, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідні договори не були предметом дослідження та оцінки місцевим господарським судом, оскільки на час ухвалення рішення у справі не існували.

З наведеного слідує, що справа розглянута апеляційною інстанцією з порушенням вимог процесуального права і, як наслідок, на підставі ст. 111-10 Господарського процесуального кодексу України постанова апеляційного суду підлягає скасуванню.

Таким чином висновки судів не ґрунтуються на всебічно та повно встановлених обставинах, що вказують на невиконання боржником зобов'язань за договором, обсяг заборгованості та період її виникнення, що, відтак, впливає на правильність розрахунку заявлених до стягнення сум, що є предметом спору.

Крім того, позивачем в матеріали справи надані первинні документи, що свідчать про заборгованість відповідача.

Відповідні докази також вимагають оцінки судами на предмет достовірності тих відомостей, які вони підтверджують, оскільки відповідач заперечував наявність заборгованості за певні періоди. Разом з тим судом першої інстанції відповідні доводи та мотиви щодо суми заборгованості та періоду її виникнення в рішенні не відображені, відповідна оцінка доводам та доказам не надана, що відповідно, свідчить про неповноту встановлення обставин справи.

Зважаючи на викладене та вимоги ч. 2 ст. 111-7 ГПК України, відповідно до яких касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, рішення попередніх судових інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи для нового розгляду.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.12.2014р. та рішення господарського суду Харківської області від 05.04.2012 року у справі № 5023/583/12 господарського суду Харківської області скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун