РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа № 910/19073/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Дистриб'юшн"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтех-Сервіс"
простягнення 41310,00 грн.
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтех-Сервіс"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Гранум Дистриб'юшн"
простягнення заборгованості

Судді Васильченко Т.В. (головуючий)

Марченко О.В.

Грєхова О.А.

в присутності представників сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом)Луценко С.О. довіреність б/н від 01.10.2014;
від відповідача (позивача за зустрічним позовом)Гончар О.М., довіреність №117 від 18.09.2014.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс» про стягнення 41310,00 грн., з яких 38250,00 грн.- безпідставно отримані кошти, 1147,50 грн. - 3% річних, 153,00 грн. - інфляційні втрати та 1759,50 грн. - пеня.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» посилається на те, що після укладання договору оренди №52/14 від 01.07.2014, позивач не отримував та не підписував актів приймання-передачі приміщення, орендним приміщенням не користувався, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 38250,00 грн., а також 3% річних, пеню, та інфляційні втрати, що нараховані на суму неповернутих коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2014 порушено провадження у справі №910/19073/14 та призначено до розгляду.

13.10.2014 від відповідача, через відділ діловодства суду, надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти позову заперечує з підстав того, що сплачені позивачем кошти мають належну правову підставу їх перерахування - договір, а тому не є безпідставно отриманими.

Також, 13.10.2014 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс», через відділ діловодства суду, надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої заявник просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» заборгованість у розмірі 9870,95 грн., пеню в розмірі 412,42 грн., 3% річних у розмірі 49,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 367,20 грн.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди №52/14 від 01.07.2014 позивач передав відповідачу в оренду майно, проте відповідач в порушення умов договору зобов'язання по сплаті орендних платежів належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 9870,95 грн., що зумовило нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

13.10.2014 в судовому засіданні у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.10.2014.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2014 у справі №910/19073/14 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом.

24.10.2014 від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), через відділ діловодства суду, надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому останній проти задоволення зустрічного позову заперечує в повному обсязі з підстав того, що приміщення у встановлений договором термін передано не було, про що свідчить відсутність відповідного акту підписаного обома сторонами, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості. Крім того, зауважує на тому, що кошти, які є предметом стягнення за первісним позовом повинні бути повернуті, як безпідставно отримані у відповідності до вимог ст. 1212 Цивільного кодексу України.

24.10.2014 в судовому засіданні у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 10.11.2014.

10.11.2014 від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), через відділ діловодства суду, надійшла заява про зміну предмету позову, в якій відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) просить стягнути з позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) збитки в розмірі 38250,00 грн.

10.11.2014 в судовому засіданні у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 24.11.2014 та продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

В судовому засіданні 24.11.2014 суд відмовив в прийняті заяви про зміну предмету позову, у зв'язку з подачею даної заяви після початку розгляду зустрічного позову по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судовому засіданні 24.11.2014 у зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 24.11.2014 справу №910/19073/14 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючий суддя Васильченко Т.В., судді Марченко О.В., Грєхова О.А.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2014 справу №910/19073/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючий суддя Васильченко Т.В., судді Марченко О.В., Грєхова О.А. та призначено до розгляду.

09.12.2014 в судовому засіданні у відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 26.01.2015.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) в судовому засіданні 26.01.2015 первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечив в повному обсязі.

В свою чергу, представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні проти задоволення первісних позовних вимог заперечив в повному обсязі, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні 26.01.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників сторін, які приймали участь під час розгляду справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та зустрічний позов та заперечення на позов, та зустрічний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» (орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс» (орендодавець) укладено договір оренди №52/14, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежитлових приміщень, які знаходяться в нежилому будинку за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33 б, загальною площею 255 кв.м. з метою використання під офіс (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Пунктом 3.1 договору оренди встановлено, що договір укладено до 01.08.2015.

В п. 4.3 договору сторони обумовили, що орендна плата за даним договором встановлюється виключно в національній валюті України і за один місяць оренди складає 38250,00 грн.

Орендна плата нараховується, починаючи з дати прийняття приміщень орендарем за актом приймання-передачі приміщень, і нараховується по дату фактичного повернення орендованих приміщення від орендаря по акту приймання-передачі орендодавцеві (п. 4.4 договору).

При цьому, перший орендний платіж в розмірі орендної плати за один місяць сплачується в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця повністю на протязі 3 банківських днів з моменту підписання даного договору (п. 4.5 договору).

02.07.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» платіжними дорученнями № 211 та № 1431 у відповідності до п. 4.5 договору оренди перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс» перший орендний платіж в сумі 38250,00 грн.

За умовами п. 2.1 договору, приміщення повинні бути передані в тимчасове платне користування орендодавцем та прийняті орендарем протягом 22 календарних днів з моменту укладання даного договору за актом приймання-передачі приміщень.

Підписання акту приймання-передачі свідчить про фактичну передачу приміщень в оренду, з цього моменту і починається сплата орендних платежів та починає перебіг терміну оренди (п. 2.3 договору).

Згідно з п. 2.4 договору в момент підписання акту приймання-передачі приміщень орендодавець передає орендарю ключі від приміщень та передає один пульт та один ключ від шлагбауму.

При цьому, в п. 13.6 договору сторони передбачили, що договір може бути розірваний за ініціативою орендаря за умови попередження орендодавця про розірвання договору не пізніше ніж за 30 днів до дати розірвання.

На підставі зазначеної умови договору, 22.07.2014 орендар направив на адресу орендодавця лист № 22/07-1, який отриманий останнім 29.07.2014, в якому зазначив, що у нього змінились умови господарювання і основні потреби в офісних приміщеннях, в зв'язку з чим виявив ініціативу розірвати договір №52/14 від 01.07.2014 та просив повернути грошові кошти в розмірі 38250,00 грн. Отже, договір є розірваним з 29.08.2014.

Втім, орендодавець не повернув вказані грошові кошти, у зв'язку з чим ТОВ "Гранум Дистриб'юшн" звернулося з позовом до ТОВ "Інтех-Сервіс" про, з урахуванням поданих під час розгляду справи пояснень, стягнення у відповідності до ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно отриманих коштів в розмірі 38250,00 грн., а також 3% річних в сумі 1147,50 грн., інфляційних втрат в сумі 153,00 грн. та пені в сумі 1759,50 грн.

В свою чергу, ТОВ "Інтех-Сервіс" подало зустрічний позов до ТОВ "Гранум Дистриб'юшн" про стягнення заборгованості в розмірі 9870,95 грн., пені в розмірі 412,42 грн., 3% річних у розмірі 49,49 грн. та інфляційних втрат у розмірі 367,20 грн., оскільки у визначений п. 2.1 договору строк передав орендарю в оренду приміщення, про що свідчить направлене 22.07.2014 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» повідомлення про початок перебігу оренди, в якому зазначено, що орендодавець виконав умови договору та забезпечив доступ орендаря до приміщення, а акт приймання-передачі, підписаний з боку орендодавця та ключі від приміщення, знаходяться на охороні цілодобовій.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Із змісту вказаних норм вбачається, що права та обов'язки у сторін такого договору виникають з моменту досягнення ними згоди щодо всіх істотних його умов, тобто з моменту його укладення.

При цьому, момент укладення такого договору може не співпадати з моментом фактичної передачі майна у найм, враховуючи, що наймодавець передає або зобов'язується передати (наприклад, у певний, визначений договором строк) об'єкт найму.

Таким чином, п. 2.1 договору оренди, в якому зазначено, що приміщення, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 22 календарних днів з моменту укладання даного договору не суперечить вимогам чинного законодавства.

Частиною 1 статті 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, за загальним правилом, виходячи з аналізу зазначеної норми права, строк оренди, а відповідно і нарахування орендної плати та її сплата починаються після підписання акту приймання-передачі майна.

В той же час, статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 4 статті 179 ГК України встановлено основний принцип, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Таким чином, встановлення у договорі інших умов, ніж ті, що визначені диспозитивними нормами, не породжують недійсність зобов'язань за цим договором, за умови, якщо вони прямо не суперечать чинному законодавству.

В пункті 4.5 договору оренди сторони узгодили, що перший орендний платіж в розмірі орендної плати за один місяць сплачується в безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця повністю на протязі 3 банківських днів з моменту підписання даного договору, тобто до підписання акту приймання-передачі приміщення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» платіжними дорученнями №211 та №1431 від 02.07.2014 у відповідності до п. 4.5 договору оренди перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс» перший орендний платіж в сумі 38250,00 грн.

Втім, оскільки акт приймання-передачі сторонами не підписаний, а договір оренди з 29.08.2014 за ініціативою орендаря є розірваним, позивач за первісним позовом вважає, що сплачені ним кошти є безпідставно набутими орендодавцем, а тому підлягають стягненню з нього на підставі ст. 1212 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

При цьому, саме по собі розірвання договору не може бути підставою для застосування вищевказаної норми, оскільки за загальним правилом, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Отже, набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.06.2014 №3-30гс14, від 22.01.2013 №3-69гс12, від 14.10.2014 №3-129гс14, які в силу ст. 11128 ГПК України є обов'язковими для всіх судів України, а також постановах Вищого господарського суду України від 28.10.2014 №922/940/14 та від 25.06.2014 №910/4386/13.

З огляду на наведене, враховуючи, що між сторонами було укладено договір оренди №52/14 від 01.07.2014 і кошти, які позивач за первісним позовом просить стягнути з відповідача за первісним позовом, отримано останнім на підставі вказаного договору, такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень ст.1212 Цивільного кодексу України як безпідставне збагачення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні первісних позовних вимог про стягнення 38250,00 грн. безпідставно отриманих коштів.

З огляду на викладене та враховуючи п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013, яким визначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав, відсутні правові підстави і для задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 1147,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі 153,00 грн.

Також, відсутні правові підстави і для стягнення нарахованої пені в сумі 1759,50 грн., оскільки її розмір договором або актом цивільного законодавства в спірних правовідносинах сторін не визначено, в той час як відповідно до ст. 547 ЦК України правочини щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі.

Щодо зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн» про стягнення заборгованості у розмірі 9870,95 грн., пені в розмірі 412, 42 грн., 3% річних у розмірі 49,49 грн. та інфляційних втрат у розмірі 367,20 грн. за період з липня по 29.08.2014 (дата розірвання договору оренди) то суд зазначає наступне.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 ЦК України).

В п. 4.4 договору оренди встановлено, що орендна плата нараховується, починаючи з дати прийняття приміщень орендарем за актом приймання-передачі приміщень, і нараховується по дату фактичного повернення орендованих приміщень від орендаря по акту приймання-передачі орендодавцеві.

Як зазначалося вище, частиною 1 статті 795 ЦК України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічні за змістом положення погоджені сторонами в договорі. Зокрема, згідно з п. 2.3 договору оренди передбачено, що підписання акту приймання-передачі свідчить про фактичну передачу приміщень в оренду і починається сплата орендних платежів та починає перебіг терміну оренди.

Зі змісту договору та вищезазначеного нормативного положення вбачається, що єдиним належним доказом фактичного передання приміщення в найм є акт приймання-передачі. Листування сторін не має принципового значення для визначення моменту передачі приміщення орендареві.

Обов'язок доказування факту передачі приміщення покладений на орендодавця, який і повинен забезпечити як фактичну передачу майна, так і документальне оформлення цього факту. При цьому, повідомлення про початок перебігу оренди, акт, складений лише орендодавцем, акт посвідчення огляду приміщення від 29.08.2014, складений та підписаний представниками орендодавця та Товариства з обмеженою відповідальністю «А1 Груп», яке здійснює охорону об'єкту оренди, заява працівника охоронної фірми Циганенко А.А. від 07.10.2014р. не заміняє акту приймання-передачі нерухомості в найм.

З огляду на вищевикладене та враховуючи що сторонами не був підписаний акт приймання-передачі приміщення, з підписанням якого у орендаря виникає обов'язок сплачувати орендну плату, у орендаря відсутній обов'язок сплати орендних платежів (крім першого орендного платежу згідно п. 4.5 договору), у зв'язку з чим суд також відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за первісним позовом покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранум Дистриб'юшн», судовий збір за зустрічним позовом покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтех-Сервіс».

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.2015.

Головуючий суддя Т.В.Васильченко

Судді О.В. Марченко

О.А. Грєхова