ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Справа № 8/464-06
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого),
Катеринчук Л.Й. (доповідача), Куровського С.В.
розглянувши касаційну скаргуУправління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області
на постанову та ухвалуХарківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року господарського суду Сумської області від 06.10.2014 року
у справі господарського суду № 8/464-06 Сумської області
за заявою Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області
доДержавного науково-виробничого підприємства "Фотомаш"
про визнання банкрутом
ліквідаторХоврін Ю.А.
за відсутності явки в судове засідання представників учасників провадження у справі,

В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду Сумської області від 29.09.2006 року за заявою Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області (далі - ініціюючого кредитора) порушено провадження у справі №8/464-06 про банкрутство Державного науково-виробничого підприємства "Фотомаш" (далі - боржника) за загальною процедурою, передбаченою Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) (далі - Закон про банкрутство) (том 1, а.с. 1).

Справа перебуває на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою господарського суду Сумської області від 30.05.2013 року, з врахуванням ухвали суду про виправлення описки від 05.07.2013 року. Ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ховріна Ю.А. (том 8, а.с. 81 - 84, 104).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 07.07.2014 року продовжено строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень ліквідатора Ховріна Ю.А. на шість місяців (том 14, а.с. 36-39).

08.09.2014 року Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області звернулося до господарського суду зі заявою №7/07-13 від 26.08.2014 року про визнання кредитором боржника з вимогами на загальну суму 20 543, 44 грн., в обґрунтування яких надало копії розрахунків заборгованості Державного науково-виробничого підприємства "Фотомаш" з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за спискам №1 та №2, а також наукових пенсій за серпень 2014 року (том 14, а.с. 136-174).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 06.10.2014 року (суддя Костенко Л.А.) у задоволенні заяви Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області про визнання кредиторських вимог до боржника на суму 20 543, 44 грн. відмовлено (том 14, а.с. 181 - 182).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ініціюючий кредитор звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції від 06.10.2014 року та прийняти нове рішення про задоволення його грошових вимог до боржника на суму 20 543, 44 грн. Скаржник зазначав про необхідність застосування судом загальних норм пенсійного законодавства при визначенні органом Пенсійного фонду України заборгованості з відшкодування наукових пенсій та фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій особам з числа колишніх працівників підприємства-банкрута за періоди, які мали місце після введення у даній справі ліквідаційної процедури.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Фоміна В.О., судді: Крестьянінов О.О., Шевель О.В.) апеляційну скаргу органу Пенсійного фонду України залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Сумської області від 06.10.2014 року у справі - без змін (том 15, а.с. 24 - 27).

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями, ініціюючий кредитор звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду від 25.11.2014 року та ухвалу суду першої інстанції від 06.10.2014 року, прийняти у справі нове рішення про визнання спірних грошових вимог органу Пенсійного фонду України до боржника, аргументуючи порушенням судами попередніх інстанцій положень статей 1, 7, 41 Закону про банкрутство в редакції, чинній з 19.01.2013 року, статей 12, 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 2 Закону України "Про збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного Фонду України №21-1 від 19.12.2003 року.

Скаржник зазначив про помилковість висновків судів про відхилення вимог органу Пенсійного фонду України на суму 20 543, 44 грн., що становлять заборгованість боржника з відшкодування наукових пенсій та фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками №1 та №2 за серпень 2014 року, з підстав їх нарахування після визнання боржника банкрутом та відкриття щодо нього ліквідаційної процедури постановою господарського суду від 30.05.2013 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", норми якого, як спеціальні норми права, переважають у застосуванні над загальними нормами Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 22 Закону про банкрутство (в редакції Закону України №2343-ХІІ, до внесення змін Законом України №4212-VІ від 22.12.2011 року) регламентовано, що у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру.

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та Перехідні положення Закону про банкрутство (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено, що 30.05.2013 року боржника було визнано банкрутом. Отже, в ході ліквідаційної процедури до боржника повинні застосовуватися положення, які регулюють хід ліквідаційної процедури в редакції Закону про банкрутство зі змінами згідно Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року, який набрав чинності з 19.01.2013 року, зокрема, визначають наслідки визнання боржника банкрутом, а також порядок пред'явлення та черговість задоволення вимог кредиторів за зобов'язаннями боржника, що виникли після порушення щодо нього провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав.

Отже, частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року конкретно передбачено норму права, згідно якої припиняється виникнення зобов'язань боржника зі сплати податків та зборів (обов'язкових платежів) в ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство, яка є спеціальною та повинна застосовуватися переважно щодо суб'єктів підприємницької діяльності, які перебувають у процедурі банкрутства.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України згідно Постанов №14/017 від 13.05.2014 року та №14/025 від 27.05.2014 року у справі №5021/321/12.

Відтак, у справах про банкрутство, порушених з 19.01.2013 року, а також порушених до 19.01.2013 року та ліквідаційна процедура у яких здійснюється згідно Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом припиняється виникнення зобов'язань боржника з відшкодування органу Пенсійного фонду України наукових пенсій, а також витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, виплачених колишнім працівникам підприємства-боржника. Отже, органи Пенсійного фонду України, які до 11.08.2013 року були уповноваженими державою органами на стягнення з платників несплачених сум пільгових пенсій, а також витрат на їх виплату та доставку, як поточні кредитори, могли звертатися в ліквідаційну процедуру з грошовими вимогами до боржника, які виникли лише за період після порушення провадження у справі про банкрутство і до моменту відкриття ліквідаційної процедури у справі.

Відповідно до частини 1 статті 33 та частини 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою господарського суду від 29.09.2006 року порушено справу про банкрутство Державного науково-виробничого підприємства "Фотомаш" за загальною процедурою згідно Закону про банкрутство (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України №4212-VI від 22.12.2011 року); постановою господарського суду від 30.05.2013 року боржника визнано банкрутом, відкрито відносно нього ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ховріна Ю.А. (том 8, а.с. 81-84, 104); ухвалою господарського суду від 07.07.2014 року строк ліквідаційної процедури банкрута та повноважень ліквідатора Ховріна Ю.А. продовжено на шість місяців (том 14, а.с. 36-39).

Судами встановлено обставини звернення 08.09.2014 року Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області до господарського суду зі заявою №7/07-13 від 26.08.2014 року про визнання кредитором боржника з грошовими вимогами на загальну суму 20 543, 44 грн., що становлять заборгованість боржника з відшкодування наукових пенсій за серпень 2014 року на суму 11 104, 83 грн., а також фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за списками №1 та №2 за серпень 2014 року на суму 9 438, 61 грн. (том 14, а.с. 136-174).

Відхиляючи заявлені органом Пенсійного фонду України кредиторські вимоги до боржника на суму 20 543, 44 грн., суди виходили з того, що спірні вимоги виникли у серпні 2014 року, тобто після визнання боржника банкрутом постановою від 30.05.2013 року, що не узгоджується з положеннями статті 38 Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року, якою передбачено, що з моменту визнання боржника банкрутом в останнього не може виникати жодних додаткових зобов'язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, які безпосередньо пов'язані зі здійсненням ліквідаційної процедури.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, вважає що вони зроблені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, зокрема, вірним застосуванням Закону про банкрутство в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011 року.

Доводи ініціюючого кредитора за змістом касаційної скарги про необхідність застосування загальних норм законодавства про відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій спростовуються висновками судів про необхідність застосування щодо юридичної особи-боржника, яка перебуває в ліквідаційній процедурі у банкрутстві, спеціальних норм законодавства про банкрутство, які регулюють виникнення зобов'язань у боржника в зазначеній процедурі.

З огляду на таке, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій інстанції про розгляд кредиторських вимог Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області на суму 20 543, 44 грн. прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні правові підстави для їх зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Шостці та Шосткинському районі Сумської області залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року та ухвалу господарського суду Сумської області від 06.10.2014 року у справі №8/464-06 залишити без змін.

Головуючий Н.Г. Ткаченко

Судді Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський