ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" лютого 2015 р.Справа № 916/5250/14

За позовом Відкрите акціонерне товариство "Рибніцька автоколона-2831";

до відповідача Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про стягнення 5856,85 євро.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

від позивача: Коломійчук А.С. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Позивач, Відкрите акціонерне товариство "Рибніцька автоколона-2831", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 5856,85 євро (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість євро вісімдесят п'ять центів)- сума боргу; 213,69 євро (двісті тринадцять євро шістдесят дев'ять центів) - пеня; 191,12 євро (сто дев'яносто один євро дванадцять центів) - три відсотки річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення договору № 2/06 про організацію пасажирських перевезень фізичною особою-підприємцем на міжнародному маршруті «Рибниця-Котовськ», укладеного 01.07.2012 року між ВАТ«Рибницька автоколона № 2831» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, оскільки відповідач несвоєчасно здійснював оплату за надані йому послуги та має заборгованість.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.12.2014 р. порушено провадження у справі № 916/5250/14, розгляд справи призначено на 22.01.2015 р.

22.01.2015 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого фізична особа - підприємець ОСОБА_2 поданий позов не визнає.

22.01.2015 року відповідно до ст. 77 ГПК в розгляді справи оголошено перерву до 05.01.2015 р.

05.02.2015р. позивачем подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, з огляду на помилкове зазначення в прохальній частині позовної заяви суми боргу за договором від 01.07.2012 року у розмірі 5856,85 євро (п'ять тисяч вісімсот п'ятдесят шість євро вісімдесят п'ять центів) замість вірної - 5452,04 євро (п'ять тисяч чотириста п'ятдесят два євро чотири цента).

05.02.2015 року господарським судом Одеської області задоволено клопотання про зменшення розміру позовних вимог

05.02.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

Відкрите акціонерне товариство «Рибницька автоколона № 2831» 05 липня 2005 року зареєстровано за № 06-021-3335 в єдиному державному реєстрі юридичних осіб (свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_2 видано Зелінською Д.С. державним реєстратором державної установи «реєстраційна палата» міністерства юстиції Придністровської Молдавської Республіки, Тимчасова виписка з державного регістру юридичних осіб про тимчасовий облік видано реєстратором державного регістру підприємств та організацій Республіки Молдова від 02.08.2013 року ).

01.07.2012 року між ВАТ«Рибницька автоколона № 2831» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № 2/06 про організацію пасажирських перевезень фізичною особою-підприємцем на міжнародному маршруті «Рибниця-Котовськ».

Згідно з п. 1.2, 1.3 укладеного договору сторони зобов'язуються спільно діяти з метою забезпечення обслуговування пасажирів автомобільним транспортом на автовокзалі (автостанціях). Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надає ВАТ«Рибницька автоколона № 2831» на території своїх автостанцій (автовокзалу) комплекс обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією та здійсненням процесу прийняття і відправлення пасажирів транспортом ВАТ«Рибницька автоколона № 2831», продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги, які можуть бути додатково обумовлені сторонами. ВАТ«Рибницька автоколона № 2831» здійснює перевезення пасажирів відповідно до реалізованих квитків. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надає послуги і виконує роботи, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів. Згідно з п. 10.1, 10.2 договору він набирає чинності 01.07.2012 року і діє до 15.02.2014 року, а за відсутності повного і остаточного розрахунку термін договору діє до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань.

03.12.2012 року, 15.02.2013 року між сторонами укладено додаткові угоди, щодо зміни реквізитів сторін. 25.03.2013 року між сторонами договору укладено додаткову угоду, щодо зміни реквізитів сторін та внесення змін до п. 4.1. договору, відповідно до яких визначено валютою платежу - євро. Перерахунок ціни договору в валюту платежу здійснюється за курсом НБУ станом на дату підписання актів виконаних робіт.

На виконання умов договору, між позивачем та відповідачем були підписані та скріплені печатками акти виконаних робіт по перевезенню пасажирів та багажу, а саме: від 31.06.2013р. на суму 954,58 євро; від 31.07.2013р. на суму 799,90 євро; від 31.08.2013р. на суму 1149,73 євро; від 30.09.2013р. на суму 523,45 євро; від 31.10.2013р. на суму 478,11 євро; від 30.11.2013р. на суму 566,77 євро; від 31.12.2014р. на суму 650,90 євро; від 31.01.2014р. на суму 365,46 євро; від 28.02.2014р. на суму 172,42 євро; від 31.03.2014р. на суму 420,35 євро.

На підтвердження виниклої заборгованості за вищевказані місяці, 15.04.2014 року між сторонами підписано акт звірки взаємних розрахунків, відповідно до положень якого зафіксовано заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 6062,46 євро.

Проте, в порушення умов вищезазначеного договору відповідач за отримані послуги розрахувався частково. Після підписання акту звірки взаємних розрахунків фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 до каси Відкритого акціонерне товариство «Рибницька автоколона № 2831» були внесені кошти:

24.04.2014 року 3690 гривень (що за курсом НБУ складає 234,29 євро)

29.04.2014 року 1000 гривень (що за курсом НБУ складає 63,24 євро)

12.06.2014 року 2500 гривень (що за курсом НБУ складає 158,34 євро)

07.07.2014 року 210 доларів США (що за курсом НБУ складає 154,55 євро)

Таким чином, заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з урахуванням внесених до каси коштів станом на 08.07.2014 року складала 5452,04 євро.

Враховуючи проведення відповідачем оплати за отримані послуги не у повному обсязі Відкрите акціонерне товариство "Рибніцька автоколона-2831", звернулось до господарського суду Одеської області з даною позовною заявою, про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості за договором від 01.07.2012 року у розмірі: 5452,04 євро (п'ять тисяч чотириста п'ятдесят два євро чотири цента)- сума боргу, 213,69 євро (двісті тринадцять євро шістдесят дев'ять центів) - пеня; 191,12 євро (сто дев'яносто один євро дванадцять центів) - три відсотки річних.

05.02.2015р. від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшов до канцелярії господарського суду Одеської області відзив на позовну заяву.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини між сторонами склались на підставі укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством "Рибніцька автоколона-2831" договору № 2/06 про організацію пасажирських перевезень фізичною особою-підприємцем на міжнародному маршруті «Рибниця-Котовськ», згідно з п. 1.2, 1.3 якого сторони зобов'язуються спільно діяти з метою забезпечення обслуговування пасажирів автомобільним транспортом на автовокзалі (автостанціях). Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надає ВАТ«Рибницька автоколона № 2831» на території своїх автостанцій (автовокзалу) комплекс обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією та здійсненням процесу прийняття і відправлення пасажирів транспортом ВАТ«Рибницька автоколона № 2831», продажем проїзних квитків, диспетчерським управлінням, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги, які можуть бути додатково обумовлені сторонами. ВАТ«Рибницька автоколона № 2831» здійснює перевезення пасажирів відповідно до реалізованих квитків. Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 надає послуги і виконує роботи, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

В порушення умов вищезазначеного договору та чинного законодавства відповідач за отримані послуги розрахувався частково внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у загальній сумі 5452,04 євро.

В підтвердження наявної заборгованості позивачем надано належним чином засвідчені копії актів виконаних робіт по перевезенню пасажирів та багажу, а саме: від 31.06.2013р. на суму 954,58 євро; від 31.07.2013р. на суму 799,90 євро; від 31.08.2013р. на суму 1149,73 євро; від 30.09.2013р. на суму 523,45 євро; від 31.10.2013р. на суму 478,11 євро; від 30.11.2013р. на суму 566,77 євро; від 31.12.2014р. на суму 650,90 євро; від 31.01.2014р. на суму 365,46 євро; від 28.02.2014р. на суму 172,42 євро; від 31.03.2014р. на суму 420,35 євро та акт звірки взаємних розрахунків від 15.04.2014 року, відповідно до положень якого зафіксовано заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 6062,46 євро.

Відповідачем наявність вказаної заборгованості спростовано не було. В судовому засіданні від 22.01.2015 року представником відповідача було підтверджено факт наявності заборгованості за укладеним договором, однак вказати суму заборгованості представник позивача не зміг, зазначаючи про відсутність у нього цієї інформації.

У відзиві на позовну заяву від 27.01.2015 року відповідач зазначив, що позивач систематично не виконував умови договору № 2/06 з 01.07.2012 року, однак в складанні акта звірки після кожного порушення умов договору позивач відмовлявся. В порушення п. 7 договору позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу без застосування заходів досудового врегулювання господарського спору, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні від 05.02.2015 року проти вказаних доводів заперечував з приводу того, що умови договору не передбачають претензійний порядок досудового врегулювання господарських зборів, визначений розділом 2 Господарського процесуального кодексу України і, відповідно, не можуть обмежувати право позивача на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 по справі N 1-2/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. На думку позивача посилання представника відповідача на систематичні порушення відкритим акціонерним товариством "Рибніцька автоколона-2831" умов укладеного договору не підтверджені жодними доказами і, напроти, спростовуються актом звірки взаємних розрахунків від 15.04.2014 року, відповідно до положень якого зафіксовано заборгованість фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 6062,46 євро, який було підписано з боку відповідача.

З вищезазначеного випливає, що відповідач визнає факт виконання позивачем умов договору в тому числі і після 15.02.2014р. та наявність заборгованості перед Відкритим акціонерним товариством "Рибніцька автоколона-2831".

Так, судом встановлено наявність надання Відкритим акціонерним товариством "Рибніцька автоколона-2831" послуг на виконання умов договору № 2/06 від 01.06.2012р., порушення відповідачем умов договору щодо проведення оплати за отримані послуги, існування заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 по оплаті, з огляду на що позовна вимога позивача, щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 5452,04 євро (п'ять тисяч чотириста п'ятдесят два євро чотири цента) є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 213,69 євро (двісті тринадцять євро шістдесят дев'ять центів) - пені та 191,12 євро (сто дев'яносто один євро дванадцять центів) - трьох відсотків річних.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Обчислення розміру збитків здійснюється у валюті, в якій провадилися або повинні бути проведені розрахунки між сторонами, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 230 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтями 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та пені, даний розрахунок на думку суду, здійснений належним чином, а тому заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 191,12 євро та пені у розмірі 213,69 євро підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позов судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, та позивачем доведено факт наявності заборгованості відповідача за договором № 2/06 про організацію пасажирських перевезень фізичною особою-підприємцем на міжнародному маршруті «Рибниця-Котовськ», актами виконаних робіт по перевезенню пасажирів та багажу та актом звірки взаємних розрахунків від 15.04.2014 року.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Згідно статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2414 гривень.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (66300, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1) на користь Відкритого акціонерного товариства «Рибницька автоколона-2831» (юридична адреса: вул.Мічуріна,буд.140, м.Рибниця, Молдова, 5500; реєстраційний номер 06-021-3335) суму основного боргу у розмірі - 5452,04 євро / п'ять тисяч чотириста п'ятдесят два євро чотири цента /, пеню у сумі - 213,69 євро / двісті тринадцять євро шістдесят дев'ять центів /, 3% річних у сумі 191,12 євро / сто дев'яносто один євро дванадцять центів / та судовий збір у розмірі 2414 /дві тисячі чотириста чотирнадцять/ гривень.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 09 лютого 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк