ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 922/5727/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Вугілля України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК", м. Алчевськ
про стягнення заборгованості в розмірі 3 531 886,59 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Сірий А.М. за довіреністю № 27-01/8-Д від 29.01.2015 р.,

відповідача - Кранц Г.А. за довіреністю № 3/2014 від 06.11.2014 р.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вугілля України", м. Київ (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК", м. Алчевськ про стягнення заборгованості в розмірі 3 531 886,59 грн. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання покладених на відповідача обов"язків за Договором поставки вугілля № 278/5 від 30.04.2014 року, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар, з урахуванням чого та враховуючи приписи ст.ст. 203 ГК України, ч. 3 ст. 692, ст. 526, ст. 546, ст 549, ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1 857 239,54 грн., пені за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605 465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611 194,83 грн., 3% річних за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72 656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338 534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21 564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22 670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2 560,36 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 70 637,74 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.12.2014 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 14.01.2015 року о 11:00 годині.

У судовому засіданні 14.01.2015 року було оголошено перерву до 03.02.2015 року о 11:15 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, 03.02.2015 року до господарського суду Харківської області від позивача надійшли заперечення на відзив відповідача (вх. № 3990), який був прийнятий судом до розгляду, досліджений та долучений до матеріалів справи. Надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, з підстав наданого 03.02.2015 року відзиву на позовну заяву (вх. № 3978), разом з тим, зазначав, що вугілля у кількості 1 508,0 тонн (22 вагони) загальною вартістю 1857070,00 грн. відповідачем не отримано та доказів поставки відповідачу позивачем не надано.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх нез'явлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

30.04.2014 року між Державним підприємством «Вугілля України» (позивачем, постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК» (відповідачем, покупцем) було укладено Договір поставки вугілля № 278/5 (Договір).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. Договору, постачальник поставляє покупцю вугільну продукцію в асортименті, по реквізитах та за якісними характеристиками, приведеними в цьому Договорі. Покупець приймає вугілля, оплачує його вартість на умовах, встановлених цим Договором. Загальна кількість та вартість вугілля, що підлягає поставці за цим Договором встановлюються у Специфікаціях до цього Договору.

Пунктом 3.1.1. Договору, постачальник зобов"язався постачати Покупцеві на умовах цього Договору вугілля в строк у васортименті, по реквізитах та з якісними характеристиками погодженими Сторонами.

П.2.4. Договвору, передбачено, що право власності ща вугілля від Постачальника до Покупці переходить після підписання між Сторонами акту приймання - передачі, зугілля.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач належним чином виконував умови договору, а саме поставив відповідачу товар на загальну суму 70 407 239,54 грн., що підтверджується Актами приймання передачі вугілля (том 1 арк.с. 70-221, том 2 арк.с. 1 - 184, том 3 арк.с. 1-59)

Судом встановлено, що відповідач отримав вищенаведений товар, що підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача та печаткою підприємства відповідача на вказаних Актах приймання -передачі вугілля.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 6.2. Договору, Покупець оплачує Постачальнику вартість вугілля в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника в наступному порядку: 90% вартості погодженого в додатку до Договору обсягу поставки - на умовах попередньої оплати рівними частинами кожного банківського дня протягом періоду поставки; 10% вартості - протягом 3 (трьох) банківських днів з дати підписання відповідних актів приймання - передачі вугілля.

Пунктом 3.3.1. Договору передбачено, що покупець зобов"язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату вугілля на умовах Договору.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав товар на загальну суму 70 407 239,54 грн., однак здійснив оплату поставленого вугілля на суму 68 550 000,00 грн., про що свідчать банківські довідки. (том 1 , арк.с. 37-38)

Судом встановлено, що 18.09.2014 р. позивачем на адресу відповідача було направлено лист - повідомлення про фактичну заборгованість, з вимогою щодо її сплати (том 1, арк.с. 29).

В подальшому, 30.09.2014 року позивачем було направлено відповідачу претензію № 2306/10 від 30.09.2014 р., з вимогою щодо сплати заборгованості перед позивачем, проте, вказана вимога була отримана відповідачем, однак заборгованість так і сплачена не була.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, свого контррозрахунку позовних вимог, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення заборгованості в сумі 1 857 239,54 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, відповідно до п. 6.4. Договору, оплата провізної плати за транспортування Вугілля залізничним транспортом від залізничної станції відправлення безпосередньо на адресу Вантажоотримувача здійснюється Покупцем, якщо інше не буде обумовлено у специфікаціях або додатках до цього договору.

Згідно з п. 3. Додатка № 7 від 10.07.2014 року (специфікація) до договору поставки вугілля № 278/5 від 30.04.2014 року, на поставку вугілля у липні 2014 р., до Договору поставки вугілля № 278/5 від 30.04.2014 р., оплату вартості залізничного тарифу за транспортування Товару до станції призначення забезпечує Постачальник. Сторони узгоджують, що крім оплати вартості вугілля, по даному Додатку Покупець компенсує Постачальнику його витрати або витрати Вантажовідправників на перевезення вугілля від Вантажовідправників до Вантажоодержувачів по оплаті провізної плати. (том 1, арк.с. 27)

Так, за період з 16.07.2014 р. по 26.07.2014 р. позивач здійснив оплату за транспортування вугілля від Вантажовідправників до Вантажоодержувачів на загальну суму 338 534, 40 грн. через експедитора ДП «УТЛЦ».

Розпорядженням КМУ від 21 березня 2011 р. № 265-р про «Питання управління Міністерством інфраструктури об'єктами державної власності», затверджено переліки підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства інфраструктури. В додатку 1 до розпорядження КМУ від 21 березня 2011 р. № 265-р одним із підприємств є ДП «Український транспортно-логістичний центр» (надалі - ДП «УТЛЦ»).

04.09.2012 р. між Державним підприємством «Вугілля України» (позивачем) та ДП «УТЛЦ» було укладено договір № 1558/710-2012 про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах та проведення розрахунків за наданні послуги, пов'язані з цими перевезеннями.

Відповідно до умов Договору № 1558/710-2012 від 04.09.2012 р., ДП «УТЛЦ» зобов'язується за плату і за рахунок ДП «Вугілля України» виконати або організувати виконання визначених цим Договором послуг, пов'язаних з організацією внутрішньодержавних перевезень вугільної продукції.

Згідно з п. 2.2.3. Договору, ДП «Вугілля України» здійснює попередню оплату за послуги з організації перевезення вантажів, шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг.

Відповідно до п. 2.4.5. вказаного Договору, ДП «УТЛЦ» виступає платником залізничного тарифу, послуг пов'язаних з відправленням або видачею вантажу та інших послуг, пов'язаних з організацією перевезень вантажів замовлених ДП «Вугілля України».

Так, відповідно до умов Договору № 1558/710-2012 від 04.09.12 р., ДП «УТЛЦ», у період з 16.07.2014 р. по 26.07.2014 р., списало з ДП «Вугілля України» суму у розмірі 338 534, 40 грн. з ПДВ, за перевезення вугілля по залізничним накладним № 51140259, № 51189306, № 51205219, № 51191534, № 51235224, № 51278448, № 51320380, № 51338267, № 51373363, № 51383321, № 51383347, № 51418648, № 51467694, № 51495950, № 51553477, № 51587657, № 51587665, за якими вугілля постачалося відповідачу.

Оплата перевезення вугілля за вищевказаними залізничними накладними за рахунок коштів Позивача підтверджується «Переліками перевізних документів по перевезенням замовника ДП «Вугілля України» за договором № 1558/710- 2012 від 04.09.2012 р. у період з 16.07.2014 р. по 26.07.2014 р.

Таким чином сума перевізної плати, що підлягає компенсації позивачу за рахунок позивача становить 338 534, 40 грн., що також підтверджено актом відшкодування транспортних послуг № ВУ-РУ-0000185 від 31.07.2014 р.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу компенсації позивачу за рахунок позивача суму перевізної плати в розмірі 338 534, 40 грн., суд дійшов висновку про те, що вказана вимога позивача правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача, пеню за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605 465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611 194,83 грн., 3% річних за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72 656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338 534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21 564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22 670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2 560,36 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 7.2. Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та цим Договором. У випадках, які не врегульовані умовами цього Договору, сторони керуються діючим законодавством України.

Згідно з п. 7.6. Договору за порушення грошового зобов'язання за цим Договором Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст. 232 Господарс ького кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування пені за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605 465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611 194,83 грн., 3% річних за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72 656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338 534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21 564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22 670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2 560,36 грн., суд приходить до висновку, що надані розрахунки не суперечить вимогам чинного законодавства, нараховані вірно, з урахуванням чого вказані позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що вони не спростовують заявлених позовних вимог позивача та не відповідають умовам діючого законодавства, а тому не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем Торг ТПК", м. Алчевськ (94217, Луганська область, м.Алчевськ, вул. Горького, 99/а, ) на користь Державного підприємства "Вугілля України", м. Київ (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 4, Код ) суму основного боргу у розмірі 1 857 239,54 грн., пені за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 605 465,69 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 611 194,83 грн., 3% річних за Договором по оплаті вартості отриманого вугілля в розмірі 72 656,01 грн., суму компенсації провізної плати у розмірі 338 534,40 грн., пені по компенсації провізної плати в розмірі 21 564,84 грн., інфляційні нарахування за весь час прострочення по компенсації провізної плати в розмірі 22 670,92 грн., 3% річних від простроченої суми по компенсації провізної плати в розмірі 2 560,36 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 70 637,74 грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Суддя А.М. Буракова

922/5727/14