ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2015 року Справа № 915/2046/14

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi Мавродієвої М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: Мельника В.В. - дов. №14-93 від 18.04.2014,

представника відповідача: Савицької О.Е. - дов. №2251 юр від 20.01.2015,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6)

до відповідача: Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»

(54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, 5-А)

про: стягнення 45080716,39 грн., з яких: 35499910,88 грн. основного боргу, 4068811,39 грн. пені, 1105305,88 грн. - 3% річних та 4406688,24 грн. збитків від інфляції.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог: стягнення 4068811,39 грн. пені, 1213264,51 грн. - 3% річних та 5891683,44 грн. збитків від інфляції.

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу №13/2533-ТЕ-22 від 28.12.2012 у сумі 35499910,88 грн., а також 4068811,39 грн. пені, 1213264,51 грн. - 3% річних та 5891683,44 грн. збитків від інфляції.

22.01.2015 від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача 4068811,39 грн. пені, 1213264,51 грн. - 3% річних та 5891683,44 грн. збитків від інфляції

Враховуючи, що ст.22 ГПК України не передбачає права позивача на вчинення такої процесуальної дії, як уточнення позовних вимог, і при цьому, зі змісту заяви не зрозуміла позиція позивача щодо позовної вимоги про стягнення 35499910,88 грн. основного боргу, судом розглядаються позовні вимоги викладені у позовній заяві.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та чинному законодавству не розрахувався за спожитий природний газ своєчасно, внаслідок чого утворилась заборгованість. Неналежне виконання з боку відповідача умов договору також стало підставою для нарахування пені, штрафу, 3% річних та збитків від інфляції.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві (а.с.79, 80) посилаючись на те, що 35499910,88 грн. заборгованості по Договору №13/2533-ТЕ-22 від 28.12.2012 становить різниця в тарифах, яка була відшкодована відповідачу державою на підставі Договору №594/30 від 03.10.2014. Зазначені грошові кошти перераховані на рахунок позивача платіжним дорученням №1241 від 10.10.2014. Тому позивач не мав правових підстав для звернення з позовом у грудні 2014 року. В частині стягнення збитків від інфляції, 3% річних та пені відповідач проти позовних вимог також заперечує, посилаючись на те, що підписанням Договору №594/30 від 03.10.2014. сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ і умови Договору №594/30 відповідачем не порушувались.

22.01.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторони суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

1. 28.12.2012 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Обласним комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго» було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/2533-ТЕ-22 (надалі - Договір №13/2533-ТЕ-22) з додатковими угодами (а.с.21-28), згідно якого продавець (позивач у справі) зобов'язався поставити покупцю (відповідач у справі) в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00), який підлягає використанню покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець, в свою чергу, зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 Договору №13/2533-ТЕ-22 сторони домовились, що продавець передає покупцеві в період з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ в обсязі до 82388 тис. куб. м.

Відповідно до п.п.3.3, 3.4 Договору №13/2533-ТЕ-22, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

На виконання умов Договору №13/2533-ТЕ-22 позивачем, протягом січня-грудня 2013 року, було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 90130440,42 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі (а.с.30-50) та не заперечується відповідачем.

У відповідності до п.6.1 Договору №13/2533-ТЕ-22, оплата за природний газ з урахування вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно доданих до позовної заяви розрахунків, відповідачем, в період з січня 2013 року по травень 2014 року було перераховано позивачу 54630529,54 грн. (а.с.52-58).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Миколаївської міської ради, Департаментом житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради, Обласним комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було укладено договір №594/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» (а.с.81-84), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30.

Пунктами 2-8 Договору №594/30 від 03.10.2014 передбачений порядок проведення між його учасниками взаєморозрахунків спрямованих на погашення державою різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, з якого вбачається, що після отримання державної субвенції Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» має перерахувати на рахунок Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» грошові кошти в сумі 35499910,88 грн. (з ПДВ) для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором №13/2533-ТЕ-22 за 2013 рік.

Платіжним дорученням №1241 від 10.10.2014 відповідач, на виконання умов Договору №594/30, перерахував позивачу 35499910,88 грн., в підтвердження чого суду надано відповідне платіжне доручення №1241 від 10.10.2014 (а.с.85).

Таким чином, станом на дату подання позову (05.12.2014 згідно поштового штемпеля на конверті), відповідач не мав заборгованості перед позивачем за поставлений по Договору №13/2533-ТЕ-22 природний газ.

Відповідно із ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто вказана стаття ЦК України передбачає захист лише порушеного права.

При цьому порядок захисту порушеного права для суб'єктів господарювання встановлено, у тому числі ст.1 ГПК України, згідно з якою підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи, що станом на час подання позову, заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 35499910,88 грн. не існувало, позовні вимоги у частині стягнення 35499910,88 грн. основного боргу заявлені безпідставно, тому задоволенню не підлягають.

2. Позивач, посилаючись на несвоєчасну оплату відповідачем 35499910,88 грн. боргу, умови п.7.2 Договору №13/2533-ТЕ-22, приписи ст.625 ЦК України та ч.6 ст.232 ГК України, просить суд стягнути з відповідача 4068811,39 грн. пені, 1213264,51 грн. - 3% річних та 5891683,44 грн. збитків від інфляції.

Суд вважає, що в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктами 2-8 Договору №594/30 від 03.10.2014 передбачений порядок проведення між його учасниками взаєморозрахунків спрямованих на погашення державою різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, з якого вбачається, що після отримання державної субвенції Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» має перерахувати на рахунок Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» грошові кошти в сумі 35499910,88 грн. (з ПДВ) для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором №13/2533-ТЕ-22 за 2013 рік.

Таким чином, підписавши багатосторонній Договір №594/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений по Договору №13/2533-ТЕ-22 на суму 35499910,88 грн.

У відповідності до підпункту 2 пункту 11 Договору №594/30 від 03.10.2014 сторони домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору.

Отже, для застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, необхідно, щоб оплата позивачу 35499910,88 грн. була здійснена відповідачем поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи.

Аналогічна правова позиція, у подібних правовідносинах, висловлена у постанові Верховного Суду України від 09.10.2014 у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012 (а.с.103,104) та постанові Вищого Господарського Суду України по справі №924/428/14 від 29.10.2014 (а.с.105-107).

Відповідно до ст.111-12 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Станом на дату прийняття рішення по даній справі, позивач, в якості підстави своїх вимог про стягнення з відповідача заборгованості вказує на порушення відповідачем зобов'язань по Договору №13/2533-ТЕ-22, умови якого, в частині порядку і строків проведення розрахунків за природний газ на суму 35499910,88 грн. були сторонами змінені у Договорі №594/30 від 03.10.2014.

Доказів порушення відповідачем умов договору №594/30 від 03.10.2014, в частині проведення з позивачем розрахунків на суму 35499910,88 грн., суду не надано.

Укладання договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства є диспозитивним правом його учасників.

Таким чином, підписавши багатосторонній Договір №594/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків, ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений на загальну суму 35499910,88 грн. по Договору №13/2533-ТЕ-22, а тому у позивача відсутні підстави для стягнення пені та штрафу, а також застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.265 ЦК України (3% річних та збитків від інфляції), оскільки для застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання, необхідно, щоб оплата 35499910,88 грн. була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Договором №594/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків, у пункті 12 якого сторони визначили що вони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов'язань за договорами відповідно до законодавства, а пунктом 16 засвідчили, що після виконання договору, сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя М.В.Мавродієва

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 27 січня 2015 року