ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа № 922/3265/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Євтушенку Є.В.

за участю представників сторін:

позивача - Шинкаренко О.І., дов. б/н від 03.09.2013 року, Марченко О.П., дов. №620/14-Н від 04.12.2014 року.

відповідача - Голубничий В.П., дов. б/н від 15.08.2014 року.

третьої особи - не з"явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№3836Х/3-11) на рішення господарського суду Харківської області від 03.11.14 у справі № 922/3265/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Харків,

до Приватного підприємства "Торгово-комерційна фірма "Дана", м. Харків,

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, громадянка України - ОСОБА_5, м. Харків,

про стягнення 951 645,76 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач-Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до господарського суду з позовом до Приватного підприємства торгово-комерційної фірми "Дана", відповідача, про стягнення заборгованості у розмірі 951645,76 грн. на підставі договору поруки № 12/42-1/0887 від 27.12.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання ОСОБА_5 договірних зобов'язань, передбачених кредитним договором № 010/42-1/0886, укладеним 27.12.2011 р. між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен банк Аваль" та громадянкою України ОСОБА_5 в частині зобов'язання своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом .

Рішенням господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року у справі № 922/3265/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шатерніков М.І., судді: Аюпова Р.М., Жигалкін І.П. ) позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства "Торгово-комерційна фірма "Дана" на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк Аваль" заборгованість за кредитним договором № 010/42-01/0886 від 27.12.2011 р. у розмірі 848957,61 грн., з яких 837993,88 грн. заборгованість за кредитом, 9499,72 грн. пеня за порушення строку погашення кредиту, нарахованої за період з 02.01.2014 р. по 01.07.2014 р., 1464,01 грн. пеня за порушення строку погашення відсотків, нарахованої за період з 21.01.2014 р. по 01.07.2014 р.; а також витрати по сплаті судового збору в сумі 18285,15 грн. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 37388,15 грн. - відмовлено. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 65300,00 грн. провадження у справі припинено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить рішення господарського суду Харківської області від 03 листопада 2014 року у даній справі скасувати в частині стягнення з відповідача пені за порушення строку погашення кредиту у сумі 9499,72 грн. та пені за порушення погашення відсотків у сумі 1464,01 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ПП "Торгово-комерційна фірма "Дана" вимоги про виконання зобов'язань за договорами поруки №12/42-1/0887 від 27 грудня 2011 року від ПАТ „Райффайзен банк Аваль", тоді як відповідно до пункту 2.2 цього договору поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, визначену в такій вимозі. А тому, за твердженням відповідача, строк виконання зобов"язань за цим договором не настав.

Крім того, вказує на те, що не наступив строк повернення позичальником кредиту банку, так як кредитний договір укладено на строк до 19 серпня 2015 року, у зв'язку з чим позивач не має права вимагати з відповідача (поручителя) сплати пені, а суд- ухвалювати рішення про її стягнення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 року апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 15.12.2014 року на 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року розгляд справи було відкладено на 19.01.2015 року на 14:30 год., а також запропоновано позивачу надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення з посиланням на судову практику судів вищих інстанцій щодо можливості розгляду справ за позовом окремо до поручителя - юридичної особи без залучення до участі у справі як співвідповідача відповідної фізичної особи, яка разом з цією юридичною особою є солідарними боржниками.

14.01.2015 року позивач через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду надав письмові пояснення по справі (вх.№384 від 14.01.2015 року).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року продовжено строк розгляду апеляційної скарги на п"ятнадцять днів до 05.02.2015 року, розгляд справи відкладено на 04.02.2015 року на 15:30 год.

Представник відповідача в судових засіданнях 19.01.2015 року та 04.02.2015 року підтримав апеляційну скаргу.

Позивач у письмових поясненнях та його представник у судових засіданнях 15.12.2014 року,19.01.2015 року та 04.02.2015 року проти її доводів заперечував, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення обгрунтовує тим, що у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань щодо погашення заборгованості, які виникають з кредитного договору, а також невиконанням відповідачем-ПП «ТКФ «Дана» своїх зобов'язань за договором поруки, АТ «Райффайзен Банк Аваль» було прийнято рішення звернутись до суду про стягнення заборгованості з поручителя.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях доводи відповідача та позивача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, 20 серпня 2008 р. між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної дирекції (універсальним правонаступником якого на даний час є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" в особі Харківської обласної Дирекції "Райффайзен Банк Аваль" ) та Фізичною особою ОСОБА_5 було укладено Генеральну кредитну угоду № 07-01-143-08, відповідно до п. 1.1. якої позивач зобов'язується надавати відповідачу кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї Генеральної кредитної угоди.

В п. 1.2. Генеральної кредитної угоди, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 27.12.2011 р., сторони домовились, що загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках цієї угоди кредитами не повинен перевищувати 300000,00 доларів США або еквівалент цієї суми в гривні станом на дату видачі кредитних коштів за офіційним курсом НБУ.

27 грудня 2011 року у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 07-01-143-08 між позивачем та третьою особою був укладений кредитний договір № 010/42-1/0886, відповідно до п. 2 частини 1 якого позивач у відповідності до умов Генеральної кредитної угоди надав відповідачу кредит на рефінансування (погашення) існуючої заборгованості позичальника за кредитним договором № 014-07-01-0690-08 від 20.08.2008 р., у сумі 1719853,02 грн. із сплатою 19,05% річних строком до 19.08.2015 р.

У відповідності до п. 4 ч. 1 кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником Ануїтетних платежів згідно з Графіком погашення кредиту, сплати процентів та страхових платежів до цього договору.

Згідно з пунктом 4 ч. 1 кредитного договору щомісячне погашення кредиту відбувається у відповідності до встановленого позичальнику індивідуального графіку погашення основної заборгованості за кредитом з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору.

Відповідно до п. 1.9.1. ч. 2 кредитного договору № 010/42-1/0886 банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором та/або договором іпотеки, та/або договором поруки.

При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Згідно до п.п. 2.3.1., 2.3.2. ч. 2 кредитного договору, позичальник зобов'язався в строки, передбачені цим договором, забезпечити повернення банку одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків, передбачених договором комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків банку, викликаних неналежним виконанням цього договору. У випадку порушення умов цього договору сплачувати пеню та інші штрафні санкції, передбачені цим договором.

У п.п. 4.1.1. ч. 2 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно договору.

Як вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_5 кредит в розмірі 1719853,02 грн. на рефінансування (погашення) існуючої заборгованості позичальника за кредитним договором № 014-07-01-0690-08 від 20.08.2008 р.

Позивач в позовній заяві вказує на те, ОСОБА_5 порушено взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та процентів у відповідності до умов кредитного договору № 010/42-1/0886 від 27.12.2011 р., у зв'язку із чим станом на 02.07.2014 року у неї перед позивачем виникла прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 240636,75 грн., з яких 218016,84 грн. - прострочена сума заборгованості за кредитом, 22619,91 грн. - прострочена сума заборгованості за процентами.

На виконання вимог п.п. 1.9 кредитного договору позивач звернувся до третої особи з вимогою про усунення порушення (вих. № 140-11-000/8/1140 від 11.07.2014 р.), в якій повідомив останню про наявність заборгованості за кредитним договором № 014-07-01-0690-08 від 20.08.2008 р. у сумі 952759,33 грн. та вимагав погасити вказану заборгованість протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги, яка залишена 3-ю особою без відповіді.

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок заборгованості ОСОБА_5 за кредитним договором № 010/42-1/0886 від 27.12.2011 р. зроблено банком станом на 02.07.2014 року, за яким загальна заборгованість за кредитом складає 903293,88 грн., у тому числі прострочена сума заборгованості за кредитом у розмірі 218016,84 грн.; сума пені за порушення строку погашення кредиту, нарахована за період з 02.01.2014 р. по 01.07.2014 р., складає 9499,72 грн.; загальна сума заборгованості за відсотками за користування кредитом складає 37388,15 грн., у тому числі прострочена сума відсотків за користування кредитом у розмірі 22619,91 грн.; сума пені за порушення строку погашення відсотків, нарахована за період з 21.01.2014 р. по 01.07.2014 р., складає 1464,01 грн.

Такі обставини, за твердженням позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено пунктом 1 ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, заборгованість за кредитним договором повинна погашатись згідно із встановленим сторонами графіком повернення кредиту, сплати процентів та страхового відшкодування.

Так, згідно з графіком повернення кредиту, сплати процентів та страхового відшкодування сторонами встановлено обов'язок 3-ї особи станом на 02.07.2014 р. погасити основну заборгованість за кредитом у розмірі 1034575,98 грн.; сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 648436,77 грн., натомість кредитна заборгованість була погашена лише у розмірі 816559,14 грн.; проценти за користування кредитом були сплачені у розмірі 611048,62 грн.

Таким чином, оскільки позичальником тіло кредиту та відсотки за користування кредитом у строк, передбачений Графіком повернення кредиту, сплачені не були, позичальник (ОСОБА_5) є таким, що прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором № 010/42-1/0886 від 27.12.2011 р.

Отже місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_5, користуючись грошовими коштами протягом строку дії кредитного договору № 010/42-1/0886 від 27.12.2011 р., порушила свої зобов'язання по сплаті чергових платежів по поверненню кредиту та сплаті відсотків, у зв'язку з чим у позивача в порядку частини 2 п. 1.9. кредитного договору виникло право вимагати погашення кредиту в повному обсязі, сплати процентів за фактичний час використання кредиту та сплати нарахованих штрафних санкцій.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2011 року між позивачем та Приватним підприємством "Торгово-комерційна фірма "Дана" (відповідач по справі, поручитель) був укладений договір поруки № 12/42-1/0887, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати солідарно з позичальником (ОСОБА_5) за виконання забезпечених зобов'язань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору № 010/42-1/0668 від 27.12.2011 р., який укладено між позичальником та банком у відповідності до Генеральної кредитної угоди № 07-01-143-08 від 20.08.2008 р., а саме: повернути кредит у розмірі 1719853,02 грн. в строк до 19 серпня 2015 року, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 19,05% річних, сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором, сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором.

Відповідно до пункту 1.2 договору поруки сторони передбачили, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобов'язань.

Пунктом 2.1. договору поруки передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель (відповідач) та позичальник (3-я особа) відповідають перед кредитором (позивач) як солідарні боржники.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вже зазначалося, ОСОБА_6 має заборгованість перед позивачем, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № 010/42-1/0886 від 27 грудня 2011 р., яка станом на 02.07.2014 року складала 951645,76 грн., та відповідач є солідарним боржником по сплаті вказаної суми.

В абзаці 3 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зазначено про те, що оскільки пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи (частина перша статті 543 ЦК), у разі пред'явлення позову до кожного з них окремо суди мають враховувати визначену ЦПК компетенцію судів щодо розгляду цивільних справ. Зокрема, позов банку (іншої фінансової установи) до юридичної особи - поручителя із залученням фізичної особи - позичальника як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

А тому позивач цілком правомірно пред"явив у даній справі позов до поручителя - Приватного підприємства "Торгово-комерційна фірма "Дана" із залученням як третьої особи фізичної особи-позичальника - ОСОБА_5.

Частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

З матеріалів справи вбачається, що 14.07.2014 р. позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу (вих. 140-11-0-00/8/1138 від 11.07.2014 р.) про виконання зобов'язань за договором поруки щодо погашення заборгованості за Кредитним договором 010/42-1/0886 від 27 грудня 2011 р., яка була залишена без виконання.

Таким чином відповідач - ПП "Торгово-комерційна фірма "Дана" відповідно до умов договору поруки № 12/42-1/0887 від 27.12.2011 р. є таким, що прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором 010/42-1/0886 від 27 грудня 2011 р.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції, платіжними квитанціями № 140Z66723, № 140Z66869, № 140Z66981 від 04.07.2014р. та № 140Z84948 від 25.07.2014р. ОСОБА_5 було перераховано на користь позивача 37388,15 грн. в рахунок погашення процентів по кредиту за договором № 010/42-1/0886.

Дана позовна заява подана до суду 04.08.2014р., а тому на момент подачі позову була відсутня заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 37388,15 грн.

А тому, за висновком колегії суддів, місцевий господарський суд цілком правомірно відмовив у стягненн зазначеної суми.

Крім того, третьою особою під час розгляду справи було сплачено банку суму основного боргу в розмірі 65300,00 грн., про що свідчать надані відповідачем до матеріалів справи платіжні квитанції № 140Z56049 від 04.08.2014 р., № 19FZ16857 від 28.08.2014 р., № 140Z46810 від 03.09.2014р. та № 140Z41186 від 31.10.2014р.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про необхідність припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 65300,00 грн. на підставі п.1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України у зв'язку із добровільною сплатою 3-ю особою заборгованості після порушення провадження у справі.

Отже, місцевий господарський суд дійшов цілком правомірного висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 010/42-1/0886 від 27.12.2011 р. у загальному розмірі 848957,61 грн., з яких: 837993,88 грн. заборгованості за кредитом, 9499,72 грн. пені за порушення строку погашення кредиту, нарахованої за період з 02.01.2014 р. по 01.07.2014 р., 1464,01 грн. пені за порушення строку погашення відсотків, нарахованої за період з 21.01.2014 р. по 01.07.2014 р.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те що в матеріалах справи відсутні докази отримання ПП "Торгово-комерційна фірма "Дана" вимоги про виконання зобов'язань за договорами поруки №12/42-1/0887 від 27 грудня 2011 року від ПАТ „Райффайзен банк Аваль", тоді як відповідно до пункту 2.2 цього договору поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, визначену в такій вимозі. А тому, за твердженням відповідача, строк виконання зобов"язань за цим договором не настав.

Однак, колегія суддів не може погодитися із такими посиланнями, зважаючи на таке.

Як вже зазначалося вище, 14.07.2014 р. позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу (вих. 140-11-0-00/8/1138 від 11.07.2014 р.) про виконання зобов'язань за договором поруки щодо погашення заборгованості за Кредитним договором 010/42-1/0886 від 27 грудня 2011 р.

Зазначена вимога була направлена як на адресу позичальника - ОСОБА_5 (61124, АДРЕСА_1), так і на адресу поручителя - Приватного підприємства "Торгово-комерційна фірма "Дана" (61124, м. Харків, пр-т Гагаріна, буд. 179), про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові описи вкладення (а.с. 61, 62) та квитанції за штриховими номерами 830 та 814.

Із наявного в матеріалах справи витягу з результатів відстеження на сайті УДППЗ "Укрпошта" пересилання поштових відправлень за штриховим номером 814 (а.с. 156) вбачається, що надіслане відповідачу повідомлення не було вручено йому під час доставки 18.07.2014 року, 15.08.2014 року поверталась на зворотню адресу у зв"язку із закінченням терміну зберігання та 28.08.2014 року вручено за довіреністю.

При цьому, жодною нормою законодаввства та жодною умовою договору поруки не передбачено обов"язку банку контролювати отримання поручителем вимоги про сплату заборгованості, яка була належним чином направлена на його адресу.

А тому, позивач вважається таким, що належним чином виконав умову договору поруки щодо повідомлення поручителя про необхідність сплатити заборгованість, а відповідач з власної вини не отримав зазначене вище повідомлення.

Окрім цього, в абзаці 3 пункту 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" та в абзаці 3 пункту 4.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають із кредитних договорів" зазначено про те, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, звернення позивача серпні 2014 року із позовною заявою також може вважатися вимогою про сплату заборгованості за договором поруки.

Також відповідач в апеляційній скарзі вказує на те, що не наступив строк повернення позичальником кредиту банку, так як кредитний договір укладено на строк до 19 серпня 2015 року, у зв'язку з чим позивач не має права вимагати з відповідача (поручителя) сплати пені, а суд - ухвалювати рішення про стягнення пені.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими посиланнями, оскільки заборгованість за кредитним договором повинна погашатись згідно із встановленим сторонами графіком повернення кредиту, сплати процентів та страхового відшкодування.

А оскільки позичальником тіло кредиту та відсотки за користування кредитом у строк, передбачений Графіком повернення кредиту, сплачені не були, позичальник (ОСОБА_5) є таким, що прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором № 010/42-1/0886 від 27.12.2011 р.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.11.14 у справі № 922/3265/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 05.02.2015 року.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.