КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа№ 910/20396/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання: Грабовському Д.А.

за участі представників сторін:

позивача Галатенко Є.Є. дов. від 02.01.2015 б/н

відповідача ПодкуйкоО.Ю. дов. від 02.01.2015

розглянувши матеріали

апеляційної скарги

ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2014р.

у справі № 910/20396/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом ПрАТ "Страхова компанія "Вусо"

відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про стягнення страхового відшкодування в порядку

регресу в розмірі 8 024,76 грн. за Договором

добровільного страхування №-03 від

23.04.2012.

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" звернулось з позовом до Господарського суду міста Києва про стягнення з відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" страхового відшкодування в порядку регресу за Договором добровільного страхування №-03 від 23.04.2012 в розмірі 8 024,76 грн., яка залишилась несплаченою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 №910/20396/14 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на користь позивача ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" заявлене страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 8 024,76 грн.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, відповідач ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 №910/20396/14 скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою КАГС від 22.12.2014р. № 910/20396/14 порушено апеляційне провадження за скаргою відповідача та призначено судове засідання (колегія суддів у складі: головуючої судді Ільєнок Т.В., суддів: Куксова В.В., Яковлєва М.Л.).

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, дійшла висновку апеляційну скаргу відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2014р. по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту № -03 від 23.04.2012р., укладеного між позивачем ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" та страхувальником громадянкою Кушницькою І.В., застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля марки «Кіа Venga», державний реєстраційний номер ВХ 2958 ВН.

22.03.2013р. в м. Хмельницькому сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Кіа Venga», державний реєстраційний номер ВХ 2958 ВН, під керуванням водія Кушницької І.В. та автомобіля «Рено», державний реєстраційний номер ВВА 311, під керуванням водія Садовського В.В., внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Кіа Venga», державний реєстраційний номер ВХ 2958 ВН. (Довідка МТСБУ №9174693 про дорожньо-транспортну пригоду а/с 13-14)

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.03.2013р. у справі № 686/5853/13-п водія Садовського В.В. визнано винним у вчиненні правопорушення при ДТП, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 400,00 грн. (а/с 15-16)

Із залученої до матеріалів справи Довідки МТСБУ №9174693 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що водій Садовський В.В. є власником автомобіля «Рено», державний реєстраційний номер ВВА 311 (а/с 13-14)

Згідно із розрахунком вартості відновлювального ремонту експертного дослідження № 13/71514/585102 від 09.07.2013р. розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Кіа Venga», державний реєстраційний номер ВХ 2958 ВН, внаслідок ДТП, склав 15 549,24 грн. (а/с 33-40).

Відповідно до наряду-замовлення СТО № К-252621 від 28.05.2013р. розмір матеріального збитку становить - 27 179,00 грн. (а/с 25-26).

В матеріалах справи наявний Страховий акт № 2702-02 від 21.06.2013р. (а/с 34). Відповідно до вказаного акту, сума страхового відшкодування становить 23 574,00 грн.

На підставі Заяви страхувальника від 12.03.2013р., наряду-замовлення СТО № К-252621 від 28.05.2013р., Страхового акту № 2702-02 від 21.06.2013р. позивач ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" перерахувало на користь страхувальника (гр. Кушницької І.В.) суму страхового відшкодування у розмірі 23 574,00 грн., що підтверджується Платіжним дорученням № 7257 від 21.06.2013р. та не заперечується сторонами. (а/с 57)

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток (зміст наведених норм також було проаналізовано за Постановою Верховного суду України від 25.12.2013 по справі № 6-112цс13, правовий висновок у якій є обов'язковим для суду апеляційної інстанції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України).

Місцевим господарським судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи гр. Садовського В.В., якому належить автомобіль «Рено», державний реєстраційний номер ВВА 311, була застрахована у страховій компанії "Sovag", представником в Україні якої є - відповідач ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № D/5690/200011600, що підтверджується Довідкою МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду №9174693. (а/с 13-14)

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право на страхове відшкодування до винної у ДТП особи відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування".

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем, як страховиком потерпілої особи в ДТП, що сталась 22.03.2013р. в м. Хмельницькому, було направлено відповідачу Заяву на виплату страхового відшкодування від 16.12.2013р. № 264/13 про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 23 574,00 грн. (а/с 58-59)

У відповідь на вказану Заву-вимогу відповідач частково сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 15 549,24 грн. на підставі розрахунку вартості відновлювального ремонту №13/71514/585102 від 09.07.2013р. (а/с 33-40), що підтверджується Платіжним дорученням № 3299 від 16.04.2014р. (а/с 96)

Відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у тій же сумі та із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому, строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки (Постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112цс13).

Крім того, Верховним Судом України у Листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011р. роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Таким чином, розмір виплати страхового відшкодування не обов'язково повинен визначатись на підставі висновку експертного дослідження, а згідно з ч. 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Судом першої інстанції не взято до уваги твердження відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" щодо необґрунтованості суми страхового відшкодування, виплаченої страхувальнику, оскільки виплата здійснювалась на підставі наряду-замовлення СТО № К-252621 від 28.05.2013р., який є достатньою підставою для відшкодування шкоди в порядку регресу.

За названих обставин, до позивача-страховика ПрАТ "Страхова компанія "Вусо" перейшло право вимоги на страхове відшкодування до відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" за Договором майнового страхування з 22.03.2013р. (від дня настання страхового випадку) у сумі 23 574,00 грн.

Оскільки, за Полісом гр. Садовського В.В. № D/5690/200011600 передбачена франшиза - 0,00 грн., сума страхового відшкодування, яка повинна бути сплачена позивачу ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" становить 8 024,76 грн., з розрахунку: різниця між фактично виплаченим позивачем страховим відшкодуванням страхувальнику (у розмірі 23 574,00 грн.) та повернутою сумою відповідачем в порядку регресу (15 549,24 грн.). 23 574,00 грн. - 15 549,24 грн. = 8 024,76 грн. - залишок страхового відшкодування до сплати.

За оцінкою колегії суддів, з урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що наявність заборгованості відповідача перед позивачем в частині виплати страхового відшкодування підтверджується матеріалами справи, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що заявлені позовні вимоги у розмірі 8 024,76 грн. підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги відповідач стверджував, що позивач при здійсненні розрахунку страхового відшкодування повинен був застосувати коефіцієнт фізичного зносу, який згідно висновку експерта становить 0,14 %, проте позивачем цього зроблено не було. На підтвердження своїх доводів відповідач посилався на положення ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Дійсно, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно зі ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, чинній на момент вчинення ДТП) у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

В свою чергу, скаржником не було враховано, що за умовами пункту 2.5 Договору добровільного страхування наземного транспорту від 23.04.2012 №-03 (укладеним між потерпілою та позивачем), сторони передбачили, що у перший рік страхування виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування зносу запчастин, деталей, матеріалів.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 4 ст. 9 ЗУ «Про страхування» розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно з частиною 1 статті 14 та статтею 204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст. 629 ЦК України).

З матеріалів справи не вбачається доказів визнання недійсним вказаного Договору страхування повністю, або окремих його пунктів, зокрема, в частині виплати страхового відшкодування без урахування фізичного зносу.

Враховуючи, те, що страховий випадок у вигляді ДТП настав 22.03.2013р., а Договір добровільного страхування автомобіля «КІА» ВХ 2958 ВН датований/укладений 23.04.2012р., можна зробити висновок, що твердження відповідача про застосування коефіцієнту зносу пошкодженого транспортного засобу при розрахунку страхового відшкодування є безпідставними. Тобто, на момент ДТП, встановлений за п.2.5 Договору річний термін, ще не минув, а тому коефіцієнт фізичного зносу у даному випадку не застосовується.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість виплати страхового відшкодування позивачем відповідачу без урахування фізичного зносу, оскільки така виплата є прямим обов'язком позивача згідно умов Договору добровільного страхування.

Відповідно до пункту 2.4 названого Договору добровільного страхування сторонами також було досягнуто згоди, що підставою для визначення розміру збитку є рахунок станції технічного обслуговування, рекомендованої Страховиком. (а/с 17)

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення. (Наведена правова позиція викладена у Постанові Вищого Господарського суду України від 21.01.2014 № 910/11450/13)

Окремо слід зазначити, що відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Із наявних у справі доказів вбачається, що до автомобіля "Кia Venga " державний реєстраційний номер ВХ 2958 ВН (який є легковим автомобілем, виробленим у 2012 році не в країні СНД), який потрапив у ДТП, що сталося 22.03.2013 року, не застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, оскільки строк його експлуатації не перевищував 7 років і тому КТЗ дорівнює 0.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ПрАТ "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 №910/20396/14 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. №910/20396/14 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015р. №910/20396/14 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/20396/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв