ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Справа № 925/1186/14

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді - Васяновича А.В.,

секретар судового засідання - Гень С.Г.,

за участю представників сторін:

від позивача - Мельничук О.В. - представник за довіреністю,

від відповідача - ОСОБА_2 - представник за довіреністю,

від третіх осіб:

від Міністерства культури України - представник не з'явився,

від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області - Черевична К.С. - представник за довіреністю,

від управління культури Черкаської обласної державної адміністрації - представник не з'явився,

від ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного історико-архітектурного заповідника "Стара Умань",

м. Умань, Черкаської області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6,

м. Умань, Черкаської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1. Міністерства культури України, м. Київ;

2.Регіонального відділення Фонду державного майна України по

Черкаській області, м. Черкаси;

3. управління культури Черкаської обласної державної

адміністрації, м. Черкаси

про зобов'язання звільнити приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернувся державний історико-архітектурний заповідник "Стара Умань" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 про виселення відповідача з приміщень загальною площею 463 кв.м., що знаходяться в будівлі монастиря Василіанів.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15 липня 2014 року порушено провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство культури України, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, управління культури Черкаської обласної державної адміністрації та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 29 липня 2014 року.

Розгляд справи здійснюється після відкладення.

До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово змінював предмет спору.

Зокрема, 20 серпня 2014 року до суду від позивача надійшла заява № 81 від 18 серпня 2014 року про зміну предмета позову, в якій останній просив суд зобов'язати відповідача звільнити приміщення загальною 463 кв.м. в будівлі пам'ятки архітектури монастиря Василіанів (вул. Радянська, 31, м. Умань) та використовувалося згідно договору оренди від 24 січня 2009 року №715.

Таким чином судом розглядається позов з урахуванням вимог, що наведені в заяві № 81 від 18 серпня 2014 року.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 28 серпня 2014 року провадження у справі №925/1186/14 було зупинено до закінчення розгляду Уманським міськрайонним судом Черкаської області та набрання законної сили судовим рішенням зі справи №705/5104/2014-ц за позовом ОСОБА_6 до Уманської міської ради, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, треті особи: Державний історико-архітектурний заповідник "Стара Умань", товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'яни" про визнання рішення недійсним та визнання права часткової власності.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12 січня 2015 року провадження у справі №925/1186/14 поновлено та призначено розгляд справи на 27 січня 2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував.

Представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області позовні вимоги підтримав та зазначав, що термін дії договору оренди від 24 січня 2009 року за №715 закінчився 23 січня 2012 року, проте, в порушення п. 10.4 договору між сторонами не укладалося додаткових угод про продовження строку дії договору.

Викликані в судове засідання представники Міністерства культури України та управління культури Черкаської обласної державної адміністрації не з'явилися, надіслали суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Оскільки явка учасників судового процесу в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

23 січня 2015 року від ОСОБА_4 надійшло клопотання про залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

В обґрунтування своєї заяви громадянка ОСОБА_4 зазначала, що має право на 1/2 частини здійснених разом з відповідачем невід'ємних поліпшень орендованого майна, тобто є співвласником спірного приміщення.

Крім того, громадянка ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду Уманським міськрайонним судом Черкаської області та набрання рішенням суду законної сили у справі №705/178/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області про визнання права власності.

Представник ОСОБА_4 в судовому засіданні подані клопотання підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник позивача проти клопотань ОСОБА_4 заперечував.

Розглянувши подані клопотання та заслухавши учасників судового процесу, суд вважає за необхідне вищевказані клопотання залишити без задоволення з наступних підстав:

Предметом розгляду даного спору є зобов'язання відповідача - суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 звільнити орендоване ним приміщення.

З договору оренди від 24 січня 2009 року №715 вбачається, що відповідач орендував державне майно з метою розміщення кафе-бару, тобто предметом договору є оренда державного нежитлового приміщення.

Жодних вимог до громадянки ОСОБА_4 позивач не заявляв, та громадянка ОСОБА_4 не є стороною договору оренди.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення з даного спору ніяким чином не вплине на права та обов'язки громадянки ОСОБА_4, а тому підстав для залучення до участі у справі ОСОБА_4 не існує.

З урахуванням вищенаведеного також відсутні підстави для зупинення провадження у справі, оскільки дане клопотання заявлено не учасником судового провадження, а справа за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на частину нерухомого майна, що орендував підприємець ОСОБА_6 не є пов'язаною в розумінні ст. 79 ГПК України з даною справою, що розглядає господарський суд.

В судовому засіданні, яке відбулося 27 січня 2015 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/1186/14.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, а також дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з відповідним позовом про зобов'язання відповідача звільнити нежитлове приміщення, позивач в обґрунтування своїх вимог зазначав, що договір оренди №715 укладений 24 січня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області та відповідачем припинив свою дію 23 січня 2012 року, проте відповідач в порушення вимог ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та п. 5.13 та п. 10.9. договору оренди продовжує безпідставно користуватися орендованим майном та не повертає позивачу (балансоутримувачу) нежитлове приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час її розгляду, 24 січня 2009 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області (орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності за №715.

Відповідно до пункту 1.1. даного договору орендодавець зобов'язався передати орендареві, а орендар - прийняти у строкове платне користування державне індивідуально визначене нерухоме майно - частину приміщень 1-го та 2-го поверху будинку монастиря Василіанів, загальною площею 463 кв. м., яке розміщене за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Радянська, 31, що обліковується на балансі державного історико-архітектурного заповідника "Стара Умань".

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендодавця права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. договору).

Договір оренди укладений на термін з 24 січня 2009 року по 23 січня 2012 року включно (п. 10.1. договору оренди).

Передача майна відбулася 24 січня 2009 року про що свідчить копія акту прийому - передачі приміщень від 24 січня 2009 року (а.с. 16).

Відповідно до п. 10.6. договору оренди дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Листом від 29 липня 2011 року №25-13/6523/0/6-11 (а.с. 27) власник майна в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повідомив відповідача, що Міністерство заперечує проти продовження дії договору оренди.

На виконання п. 10.4. договору та ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на адресу відповідача, у встановлений строк, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області направлялась заява про припинення дії договору та необхідність повернення орендованого майна у встановленому договором порядку (лист від 27 січня 2012 року №18-04-00351, а. с. 25).

Також з листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 20 січня 2012 року, що був адресований позивачу вбачається, що Фонд 05 жовтня 2011 року також звертався до відповідача з листом за №18-04-3823 в якому заперечував оренду майна на новий строк.

Доказів, що підтверджують направлення орендодавцем відповідачу вищенаведених листів матеріали справи не містять.

Проте, листом від 03 лютого 2012 року №01, що був адресований Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Черкаській області (а.с. 98), відповідач погодився, що термін дії договору закінчився 24 січня 2012 року, однак проти повернення орендованого майна заперечив, посилаючись на ухвалу Уманського міськрайонного суду від 27 січня 2012 року зі справи №2318/571/2012, якою заборонено будь-яким способом проводити виселення приватного підприємства "Ровер" та інших орендарів з нежитлового приміщення за адресою м. Умань, вул. Радянська, 31, до закінчення розгляду справи та прийняття кінцевого рішення.

Також в названому листі відповідач вказав, що пропозиція орендодавця про повернення орендованого приміщення балансоутримувачу є передчасною.

Отже, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що орендар станом на 03 лютого 2012 року отримав від орендодавця заперечення на оренду майна на новий строк.

Листом від 03 липня 2012 року №18-04-2410 регіональне відділення повідомило відповідача про порушення умов договору щодо повернення орендованого майна та нарахування штрафних санкцій за невиконання таких зобов'язань.

Проте на вищевказаний лист відповідач не відреагував.

Відповідно до частини 2 статті 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 4 ст. 284 ГК України, статтею 17 Закону України "По оренду державного та комунального майна" передбачено, що строк договору оренди визначаються за погодженням сторін.

Правові наслідки продовження користування майном після закінчення строку договору оренди безпосередньо передбачені статтею 764 ЦК України, статтею 17 названого вище Закону та опосередковано нормою частини четвертої статті 291 ГК України, згідно з якою правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Відповідно до статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно п. 10.4 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору при наявності дозволу органу, уповноваженого управляти майном. Для отримання згоди на продовження терміну дії договору орендар направляє запит на адреси балансоутримувача та письмово інформує орендодавця не пізніше тридцяти днів до закінчення терміну договору. Після отримання згоди балансоутримувача орендодавець протягом десяти днів направляє запит органу, уповноваженому управляти майном. Якщо орендодавцю протягом п'ятнадцяти днів з дати отримання такого запиту органом, уповноваженого управляти майном, не надійшли його висновки, відмова чи пропозиції, продовження дії договору вважається погодженим.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 червня 2008 року N 2-11/9948-2007, від 18 серпня 2009 року N 2/385).

В пункті 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року, № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Враховуючи, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Черкаській області висловило своє заперечення проти продовження дії договору оренди, і дані заперечення підтверджуються листом від 27 січня 2012 року №18-04-00351, то суд дійшов висновку, що договір оренди №715 від 24 січня 2009 року припинив свою дію 23 січня 2012 року.

Крім того в пункті 4.4. вищевказаної постанови Пленуму ВГСУ вказано, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" передбачено, що термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, слід вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Обов'язковість виконання зазначеного законодавчого припису не ставиться у залежність від намірів орендодавця використовувати майно для власних потреб або від будь-яких інших обставин, за винятком пропонування орендарем меншого, ніж п'ять років, строку продовження договорів оренди державного та комунального майна.

Оскільки зазначена норма надає орендарю право продовжувати орендні відносини на строк до п'яти років, то визначення конкретного строку, на який продовжується строк договору, повинно бути здійснено шляхом внесення змін до договору. У зв'язку з цим орендар має право звернутися з відповідним позовом до суду на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні" в будь-який час до припинення дії договору оренди.

Відповідач відноситься до суб'єктів малого підприємництва, проте, доказів того, що останній звертався до суду з позовом про продовження строку дії договору оренди від 24 січня 2009 року на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні", матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана з урахуванням нормального зносу або у стані, обумовленому у договорі.

Пунктом 5.13 та пунктом 10.9 договору визначено, що у разі припинення договору орендар зобов'язаний протягом трьох робочих днів повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу.

Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання - передавання. Обов'язок щодо складання акта приймання - передавання повернення майна покладається на орендаря та балансоутримувача (п. 10.10).

Отже, звернення балансоутримувача майна до суду з позовом про звільнення орендованого приміщення є правомірним.

Відповідно до ст. ст.33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч вимогам ст. ст. 33, 34 ГПК України відповідачем не надано належних доказів звільнення ним орендованого приміщення згідно договору від 24 січня 2009 року №715 у встановлений договором строк.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі №705/5104/2014-ц за позовом ОСОБА_6 до Уманської міської ради, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області, треті особи: Державний історико-архітектурний заповідник "Стара Умань", товариства з обмеженою відповідальністю "Слов'яни" про визнання рішення недійсним та визнання права часткової власності закрито.

Дана ухвала суду в установленому законом порядку набрала законної сили.

Жодних правовстановлюючих документів на спірне орендоване майно за відповідачем матеріали справи не містять.

Доводи та посилання відповідача на ухвалу Уманського міськрайонного суду від 27 січня 2012 року зі справи №2318/571/2012 (а.с. 128) про забезпечення позову є помилкові та безпідставні, оскільки в даній справі підприємець ОСОБА_6 не є позивачем чи іншим учасником судового провадження.

Отже, оскільки дія договору оренди припинена, однак відповідач безпідставно займає орендоване ним приміщення, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного,та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_6, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 звільнити приміщення загальною площею 463 кв.м. в будівлі пам'ятки архітектури монастиря Василіанів, що знаходиться за адресою: вул. Радянська, 31, м. Умань, Черкаської області та яке використовувалося згідно договору оренди від 24 січня 2009 року №715.

3. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь державного історико-архітектурного заповідника "Стара Умань", вул. Радянська, 31, м. Умань, Черкаської області, ідентифікаційний код 34117684, р/р 3943, банк УДКСУ у Черкаській області, МФО 854018 - 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Видати відповідні накази після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 30 січня 2015 року.

Суддя А.В.Васянович