ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року Справа № 912/111/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Величко Н.Л., Іванов О.Г.

секретар судового засідання Сусла Я.Б.

представники сторін:

від позивача: Христенко В.В. арбітражний керуючий, посвідчення №1538 від 01.04.14;

від відповідача: Губін Д.А. представник, довіреність №б/н від 16.09.14;

представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2014р. у справі №912/111/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве", с.Панчеве, Новомиргородський район, Кіровоградська область

до Панчівської сільської ради, с.Панчеве, Новомиргородський район, Кіровоградська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" від імені якого діє Кіровоградська обласна дирекція, м.Кіровоград

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання права власності, зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовом до про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №191 від 30.09.2013р. "Про відміну рішення виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве"; про визнання права власності ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на будівлі та споруди; про зобов'язання Панчівської сільської ради в особі її виконавчих органів присвоїти адресу будівлям та спорудам, що належать ТОВ "Агрофірма "Панчеве".

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2014р. у справі №912/111/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Поліщук Г.Б. (доповідач), судді - Колодій С.Б., Шевчук О.Б.) провадження у справі в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №191 від 30.09.2013р. та зобов'язання Панчівської сільської ради в особі її виконавчих органів присвоїти адресу будівлям та спорудам припинено. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Вмотивовуючи означене судове рішення, місцевий господарський суд послався на те, що оскільки рішення Панчівської сільської ради №191 від 30.09.2013р. на момент розгляду справи скасоване відповідачем, предмет спору в частині визнання незаконним та скасування зазначеного рішення припинив своє існування. Відмову в позовних вимогах про визнання права власності, місцевий господарський суд обґрунтував тим, що матеріалами справи не підтверджується оспорення права власності ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на будівлі та споруди відповідачем у справі - Панчівською сільською радою. При цьому, господарський суд зауважив, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду. В частині позовних вимог про зобов'язання Панчівської сільської ради присвоїти адреси спірним об'єктам, господарський суд дійшов висновку про те, що спір в даній частині не підвідомчий господарському суду.

Не погодившись з прийнятим рішенням господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2014р. у справі №912/111/14, позивач - ТОВ "Агрофірма "Панчеве" подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що це рішення є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки при його прийнятті були порушені та невірно застосовані норми процесуального та матеріального права, судом не в повному обсязі з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, і тому просить суд скасувати означене рішення повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування своїх вимог скаржник зазначає, що Новомиргородським районним судом при розгляді справи №2-а-а3/1115/2012р. було беззаперечно встановлено, що агрохімцентр (1983р.), адміністративне приміщення (1985р.), майстерню (1975р., тракторна бригада №1), огорожу майстерні (920 м, тракторна бригада №1), свинарник (1987р.), свинарник (1991р.), та складу концентрованих кормів (центральний тік), корівники (1974р.) - 2 шт., які розташовані в с.Панчеве Новомиргородського району Кіровоградської області є власністю ТОВ "Агрофірма "Панчеве", оскільки воно є правонаступником КСП "Агрофірма "Панчеве", майно якого було передано правонаступнику 05.04.2000р. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції невірно трактовано ту обставину, що рік забудови не є тією ознакою, яка може вирізнити вказане майно з поміж однорідного майна з урахуванням відсутності адреси спірних приміщень. Крім того, судом не враховано ті обставини, що зазначені спірні об'єкти є індивідуальними об'єктами нерухомого майна, які можливо ідентифікувати за роками їх забудови, за їх призначенням, за місцем їх розташування, а також за вартістю, за якою вони обліковуються в бухгалтерському обліку боржника, та документи, а саме: технічні паспорти (адміністративне приміщення), реєстраційні посвідчення та довідки-характеристики (адміністративне приміщення та майстерня), в яких відображені й інші ідентифікуючі ознаки деяких спірних об'єктів та які містяться в матеріалах справи. Позивач звертає також увагу на те, що на підставі рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. №46, яке є ненормативним актом місцевого самоврядування, тобто актом індивідуальної дії, визнано право власності на адміністративне приміщення по вул. Жовтнева за КСП агрофірма "Панчеве" та 24.07.1997р. видано реєстраційне посвідчення. З посиланням на пункт 5 Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009р., скаржник вважає, що оскільки відсутнє судове рішення щодо скасування в судовому порядку рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. №46, суд першої інстанції безпідставно вказує на те, що рішення Панчівської сільської ради від 07.02.2014р. №275, яким скасовано рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 30.10.2014р., не оскаржувалось ТОВ "Агрофірма "Панчеве", оскільки дане рішення не перешкоджає вирішенню справи по суті заявлених вимог. На думку позивача, суд першої інстанції підійшов до розгляду справи поверхнево, не враховуючи в сукупності всіх обставин справи щодо кожного спірного об'єкта окремо, тому і прийняв рішення, яке не відповідає нормам чинного законодавства в повному обсязі, чому і підлягає скасуванню.

Відповідач - Панчівська сільська рада у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2014р. у справі №912/111/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Так відповідач зазначає, що на підтвердження права власності КСП "Агрофірма "Панчеве" на спірне майно, позивачем надано копію реєстраційного посвідчення Новомиргородського відділення ОКП "КООБТІ" від 21.09.2001р., яке в свою чергу містить посилання на скасоване рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с. Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве". В той же час, як і в означеному рішенні так і в реєстраційному посвідченні Новомиргородського відділення ОКП "КООБТІ" з усього переліку майна, на яке просить визнати право власності позивач, згадується лише адмінприміщення. Панчівська сільська рада зазначає, що умовою звернення до суду про визнання права власності є наявність юридичних фактів, які підтверджують, що у особи виникло право власності на індивідуально-визначене майно, за наявності якого і виникають відповідні правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідач звертає увагу на те, що Панчівська сільська рада Новомиргородського району Кіровоградської області в 1986 році приймала дольову участь у будівництві адмінприміщення і з моменту його забудови по сьогоднішній день розміщується в даному приміщенні, утримує та обслуговує його. Відповідач вважає, що у позивача не виникли правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження спірним майном і в даному випадку відсутні підстави для застосування положень рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009, на яке посилається позивач.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Панчеве" підтримала позицію позивача та зазначила, що вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи постановою господарського суду Кіровоградської області від 13.02.2003р. у справі №10/63 визнано банкрутом ТОВ "Агрофірма "Панчеве" та відкрито ліквідаційну процедуру даного товариства. Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.06.2010р. у справі №10/63 призначено ліквідатором арбітражного керуючого Христенко Вадима Васильовича (а.с. 39-40 том 1).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діяла до 19.01.2013р.), усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Як вказує позивач, в ході аналізу документації банкрута ліквідатором було встановлено, що власністю позивача, який є правонаступником колишнього КСП агрофірма "Панчеве", є об'єкти нерухомого майна, які розташовані в с.Панчеве Новомиргородського району Кіровоградської області та обліковуються на балансі позивача, зокрема "адміністративне приміщення" (1985р.), на яке відповідно до рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве" за КСП агрофірма "Панчеве" вже було визнано право власності та видано відповідне реєстраційне посвідчення від 24.07.1997р., а також об'єкти, право власності на які не було зареєстровано за позивачем належним чином, у тому числі: агрохімцентр (1983 року), майстерня (1975р., тракторна бригада №1), огорожі майстерні (920 м, тракторна бригада №1), свинарник (1987р.), свинарник (1991р.) та склад концентрованих кормів (центральний тік), корівники (1974р.) - 2 шт.

Також позивач вказує, що ліквідатором банкрута неодноразово направлялись до Панчівської сільської ради (відповідача) заяви про надання дозволу на оформлення права власності за позивачем з видачею свідоцтва на право власності на підставі рішення загальних зборів співвласників майна КСП "Агрофірма "Панчеве" від 13.12.2001 р., а також присвоєння деяким, у тому числі зазначеним у позові, об'єктам відповідної адреси. Однак рішення по заявленим клопотанням позивача відповідач приймав вибірково по окремим будівлям та спорудам.

Натомість 30 вересня 2013 року відповідач прийняв рішення, яким відмінив рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве", посилаючись на те, що не вирішується питання придбання адмінприміщення сільською радою (50% приміщення будувала сільська рада, на що було витрачено 35 тис. грн.).

Таким чином, на твердження позивача, відповідач, оспорюючи та не визнаючи право власності позивача на зазначені об'єкти та не вчиняючи дії по присвоєнню адреси зазначеним об'єктам нерухомого майна, порушує права та законні інтереси позивача, завдаючи останньому та його кредиторам, вимоги яких включені господарським судом до реєстру вимог кредиторів позивача, матеріальної шкоди.

Відтак причиною спору є питання правомірності набуття позивачем прав власності на означене спірне майно; питання законності дій відповідача по скасуванню рішення органу місцевого самоврядування, яке було прийнято поза його компетенцією та безпосередньо порушує право власності позивача, а також питання наявності підстав для спонукання відповідача до вчинення дій, пов'язаних з присвоєнням спірним спорудам та будівлям поштових адрес.

Із наведених позивачем відомостей вбачається, що спірне майно було збудовано на території Новомиргородського району Кіровоградської області в період з 1974 по 1991 роки і на теперішній час будівельна документація щодо осіб - забудовників у ліквідатора позивача відсутня, первинна реєстрація прав власності на це майно його попередніми власниками не здійснена.

Як зазначено у довідці головного спеціалісту архівного відділу Новомиргородської райдержадмністрації від 23.11.2004р. №2064 (а.с. 148 том 1), арбітражному керуючому - ліквідатору ТОВ "Агрофірма "Панчеве" були надані відомості, що згідно статті 25 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" та зборів уповноважених членів колгоспу ім. Куйбишева від 2 грудня 1992 року, протокол №2, на базі колгоспу ім. Куйбишева утворено нове колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) "Панчеве", яке є правонаступником колгоспу з переходом усіх майнових прав і обов'язків.

Українсько-Американське акціонерне товариство з іноземними інвестиціями, агрофірма "Панчеве" засноване у відповідності до чинного законодавства України, згідно з рішенням зборів уповноважених членів КСП "Панчеве", установчих зборів по створенню Українсько-американського акціонерного товариства з іноземними інвестиціями агрофірма "Панчеве" від 9 квітня 1994 року, протокол № 2. Товариство створено, як акціонерне товариство закритого типу і є підприємством з іноземними інвестиціями та виступає правонаступником колективного сільськогосподарського підприємства "Панчеве".

Згідно рішення зборів представників (уповноважених) членів агрофірми "Панчеве", протокол № 1 від 21.02.1996р. українсько-американське товариство з іноземними інвестиціями агрофірма "Панчеве" реорганізовано і утворено колективне сільськогосподарське підприємство (КСП) агрофірма "Панчеве".

Згідно рішення зборів уповноважених членів КСП агрофірма "Панчеве" протокол №1 від 21.02.1996р. та посилаючись на рішення загальних зборів КСП "Мир" від 19.07.1995р. і КСП "Родіна" від 16.01.1996р. про приєднання їх до агрофірми "Панчеве", вважати бувший КСП "Мир" (с. Марівка) відділок №4, а КСП "Родіна" (с. Шпакове) відділком №5 в єдиному господарстві агрофірми.

Згідно рішення протоколу №1 від 10.03.1998р. зборів уповноважених представників КСП агрофірма "Панчеве" та посилаючись на рішення загальних зборів КСП "Іскра" від 17.01.1998р. приєднано до КСП агрофірма "Панчеве" КСП "Іскра" (с. Оситна), як відділок №7.

Рішенням зборів учасників, які відбулися 26.02.2000р. було створено ТОВ "Агрофірма "Панчеве".

Рішенням зборів уповноважених членів КСП агрофірми "Панчеве" від 14.03.2000р., яке оформлене протоколом № 3, КСП агрофірма "Панчеве" реорганізовано в ТОВ "Агрофірма "Панчеве" (а.с. 171-172 том 1).

Розпорядженням голови Новомиргородської райдержадміністрації від 16.03.2000р. №144-р було перереєстровано КСП агрофірма "Панчеве" в ТОВ "Агрофірма "Панчеве" (позивача), у зв'язку з реорганізацією, та видано свідоцтво про державну реєстрацію ТОВ "Агрофірма "Панчеве" (а.с. 98, 149-150 том 2).

05.04.2000р., внаслідок реорганізації, здійснено передачу майнових активів КСП агрофірма "Панчеве" до ТОВ "Агрофірма "Панчеве", про що складено відповідний акт приймання-передачі (а.с. 15, 96 том 1).

Як зазначено у пункті 2.2. Статуту ТОВ "Агрофірма "Панчеве" (а.с. 93-95 том 2), Товариство є правонаступником КСП "Агрофірма "Панчеве", КСП "Інгул", КСП "Іскра" у відповідних частинах майнових прав та обов'язків згідно розподільчого акту.

В подальшому рішенням зборів уповноважених представників КСП "Агрофірма "Панчеве" від 13.12.2001р., яке оформлене протоколом №1 (а.с. 124-135 том 1), додатково вирішені питанння повязані із розпаюванням майна та визначенням переліку майна, яке не підлягає розпаюванню для погашення кредиторської заборгованості, яке залишається на балансі ТОВ "Агрофірма "Панчеве".

Як пояснив ліквідатор, відповідно до довідок та пояснень керівництва ТОВ "Агрофірма "Панчеве", які містяться в матеріалах справи №10/63 про банкрутство ТОВ "Агрофірма "Панчеве", копії яких також надані до матеріалів даної справи (а.с. 224-225, 228-229 том 2) після реорганізації 16.03.2000р. КСП агрофірма "Панчеве", КСП "Інгул", КСП "Іскра" в ТОВ "Агрофірма "Панчеве" майно, яке належало колишнім КСП не об'єднувалось в єдиний баланс, облік його проводився по кожному КСП окремо, наявне майно цих КСП використовувалося ними самостійно, розпаювання було проведено між членами цих КСП з урахуванням активів та пасивів по кожному КСП окремо; на час застосування процедури банкрутства щодо ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на його балансі рахувались майно, розподілене на паї, майно соціальної сфери, майно в заставі, майно в оренді, майно на погашення кредиторської заборгованості; станом на 12.02.2003р. майно, яке належало бувшому КСП агрофірма "Панчеве" до реструктуризації було розпайоване між бувшими членами КСП агрофірма "Панчеве", за виключенням майна, яке було в заставі банків, згідно договорів, соціальної сфери, виділеного майна для погашення кредиторської заборгованості і майна в оренді.

Так зазначене спірне майно, а саме: адміністративне приміщення (1985 року), майстерня (1975р., тракторна бригада №1) - є предметом застави КСП агрофірма "Панчеве", правонаступником якого є позивач, по кредитним зобов'язанням перед ПАТ "Райфафайзен Банк Аваль" (третя особа у даній справі), вимоги якого визнані розпорядником майна та включені господарським судом Кіровоградської області до реєстру вимог кредиторів позивача, оскільки були включені загальними зборами уповноважених членів КСП агрофірма "Панчеве" до переліку основних засобів, які входять до заставленого майна Банк "Аваль", а агрохімцентр (1983р.), огорожа майстерні (920м, тракторна бригада №1), свинарник (1987р.), свинарник (1991р.) та склад концентрованих кормів (центральний тік), корівники (1974р.) у кількості 2 шт. - включені загальними зборами уповноважених членів КСП "Агрофірма "Панчеве" до переліку основних засобів, які входять до заставленого майна під кредиторів.

Відповідно до ст.ст. 94 та 95 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, введеного в дію з 1 січня 1964 року, із змінами, внесеними до нього, (надалі - Цивільний Кодекс УРСР, 1963 року), колгоспи, інші кооперативні організації, їх об'єднання володіють, користуються і розпоряджаються належним їм на праві власності майном у відповідності з їх статутами. Власністю колгоспів і інших кооперативних організацій, їх об'єднань є засоби виробництва і інше майно, необхідне ним для здійснення статутних завдань.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про власність" від 7 лютого 1991 року № 697-XII (зі змінами згідно із Законом N 3180-12 від 05.05.93), який діяв під час проведення реорганізації КСП агрофірма "Панчеве", суб'єктами права колективної власності є трудові колективи державних підприємств, колективи орендарів, колективні підприємства, кооперативи, акціонерні товариства, господарські товариства, господарські об'єднання, професійні спілки, політичні партії та інші громадські об'єднання, релігійні та інші організації, що є юридичними особами. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Як встановлює ст. 21 Закону України "Про власність", право колективної власності виникає на підставі: добровільного об'єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об'єднань; передачі державних підприємств в оренду; викупу колективами трудящих державного майна; перетворення державних підприємств в акціонерні та інші товариства; безоплатної передачі майна державного підприємства у власність трудового колективу, державних субсидій; пожертвувань організацій і громадян, інших цивільно-правових угод. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівницьких товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств.

Відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України "Про власність", у власності колективного підприємства є вироблена продукція, одержані доходи, а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 26 Закону України "Про власність", об'єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, є грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Внесок членів господарського товариства може складатись з основних та оборотних фондів, грошових коштів, цінних паперів. Член господарського товариства має право за загальною згодою передати в рахунок свого внеску право користування належним йому майном або результатами його інтелектуальної праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) юридичні особи утворюються в порядку, встановленому законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Стаття 37 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) встановлює, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, виділення або приєднання). При злитті і виділенні юридичних осіб майно (права та обов'язки) переходить до заново створених юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи к іншій юридичній особі її майно (права та обов'язки) переходять до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачено законом або постановою про реорганізацію.

Реорганізація (злиття, виділення, приєднання) державно-колгоспних, інших державно-кооперативних, кооперативних і інших громадських організацій, які є юридичними особами, допускається тільки за рішенням загальних зборів їх членів або зборів уповноважених (ч. 3 ст. 39 Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про господарські товариства", товариство є власником майна, переданого йому засновниками і учасниками у власність, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах не заборонених законом.

На виконання Указу Президента України від 29.01.2001р. № 62 "Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки" Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28.02.2001р. № 177 "Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки", якою було затверджено Методику уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення та Типове положення про комісію з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектору економіки.

Наказом Міністерства аграрної політики № 62 від 14.03.2001р. був затверджений Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, відповідно до п. 4 якого встановлено, що у процесі реорганізації підприємств, у тому числі при вирішенні майнових питань, належні їм активи, відображені у загальному переліку на дату реорганізації, поділяються на такі групи: активи, для задоволення кредиторської заборгованості реорганізованого підприємства, які передаються підприємству-правонаступнику; активи, які не підлягають паюванню; майно соціальної інфраструктури; активи пайового фонду.

Відповідно до п. 5 вказаного вище Порядку № 62 від 14.03.2001р. передбачено, що складання (уточнення) переліків активів та зобов'язань підприємств здійснюється комісією з організації вирішення майнових питань, що виникають у процесі реформування аграрного сектора економіки, відповідно до Методики від 28.02.2001 р. № 177.

Відповідно до п.6 Порядку № 62 від 14.03.2001 р. до переліку активів для задоволення кредиторського боргу реорганізованого підприємства, включаються: активи, реалізовані правонаступником, на суму фактично погашеного боргу за період між датою реорганізації та датою уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємства (далі - дата вирішення майнових питань), за умови, що ціни реалізації не нижче справедливої вартості; інші активи, реалізація яких дала б можливість підприємству-правонаступнику розрахуватися за зобов'язаннями попередника, - із загального переліку активів підприємства на дату реорганізації за їх ринковою вартістю за погодженням між підприємством-правонаступником та співвласниками майна.

Згідно з п. 7 Порядку № 62 від 14.03.2001р., перелік активів, передбачених для задоволення кредиторської заборгованості, затверджений загальними зборами колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна, і підписаний членами комісії та керівником підприємства-правонаступника, разом з витягом із протоколу зборів співвласників, яким затверджено цей перелік активів, є підставою для оформлення прав власності підприємства - правонаступника на це майно реорганізованого підприємства.

Порядком оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств (затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України №63 від 14.03.2001р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.04.2001р. за № 306/549), також визначено, що:

- рішення про реорганізацію КСП приймається вищим органом управління КСП (загальними зборами або зборами уповноважених осіб) або за рішенням суду, арбітражного суду (пункт 5 цього Порядку);

- реорганізація передбачає створення на базі КСП однієї або декількох юридичних осіб - правонаступників в один із таких способів: злиття, поділ, виділення або перетворення. До новостворених юридичних осіб - правонаступників КСП повністю або в межах обсягів правонаступництва переходять майнові права та обов'язки реорганізованого підприємства (пункт 6 цього Порядку);

- у разі злиття КСП з іншим підприємством всі майнові права та обов'язки кожного з підприємств переходять до підприємства, яке виникло в результаті злиття (пункт 7 цього Порядку);

- при приєднанні КСП до іншого підприємства до останнього переходять всі майнові права та обов'язки КСП. Рішення про реорганізацію в такий спосіб приймається вищим органом управління КСП та вищим органом управління підприємства, до якого КСП приєднується (пункт 8 цього порядку);

- при перетворенні КСП в інше підприємство, яке щойно виникло, переходять всі майнові права та обов'язки реорганізованого КСП (пункт 10 цього Порядку);

- при реорганізації КСП в один із наведених способів (злиття, поділ, приєднання, перетворення) КСП втрачає статус юридичної особи і вважається таким, що припинило свою діяльність з моменту виключення його з державного реєстру (пункт 11 цього порядку);

- обсяг правонаступництва визначається за передавальним (роздільним) актом (балансом), складеним на дату реорганізації КСП і затвердженими вищим органом управління КСП, який може бути уточнений на дату врегулювання майнових відносин у частині боргових зобов'язань підприємства і затверджений загальними зборами співвласників або іншим уповноваженим органом. Разом з установчими документами підприємства - правонаступника роздільний (передавальний) баланс є правовою підставою для встановлення наявності та обсягів правонаступництва за майновими правами та обов'язками КСП (пункт 17 цього Порядку);

- передача майна КСП підприємствам - правонаступникам, яке виділене під забезпечення боргових зобов'язань, здійснюється після їх державної реєстрації протягом терміну, що визначається вищим органом управління КСП, та оформлюється актом приймання-передавання (пункт 19 цього Порядку).

Дослідивши надані сторонами докази та проаналізувавши встановлені вище обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду, вважає, що вчинені дії під час реорганізації КСП Агрофірма "Панчеве" в ТОВ "Агрофірма "Панчеве" відповідали діючим на той час законодавчим актам, які регулювали питання реорганізації юридичних осіб, та прийнятим пізніше законодавчим актам, які безпосередньо регулювали питання реорганізації колективних сільськогосподарських підприємств та правові підстави набуття майнових прав господарськими товариствами, які є правонаступниками таких реорганізованих підприємств.

Таким чином, до ТОВ "Агрофірма "Панчеве" перейшли всі майнові та фінансові зобов'язання перед кредиторами та дебіторами, а також майно реорганізованого КСП агрофірма "Панчеве" згідно переліку активів та зобов'язань на дату реорганізації підприємства за матеріалами бухгалтерського обліку (регістрів аналітичного та синтетичного обліку).

Підставою для передачі активів і зобов'язань, а відтак підставою для набуття прав власності на спірне майно, були дані розширеного (ліквідного) балансу станом на 01.04.2000р., складеного на виконання рішення загальних зборів уповноважених членів КСП агрофірма "Панчеве" від 14.03.2000р., оформленого протоколом № 3 (а.с. 171-172, 173-178 том 1), та відповідний акт приймання - передачі від 05.04.2000р.

На 13.02.2003р. - дату визнання ТОВ "Агрофірма "Панчеве" банкрутом та відкриття щодо нього ліквідаційної процедури спірні об'єкти рахувались на балансі ТОВ "Агрофірма "Панчеве", як власне майно, не були направлені до майна пайового фонду для подальшого його розпаювання між співвласниками, а тому підлягають включенню до ліквідаційної маси банкрута.

При цьому суд вважає за необхідне врахувати, що рішенням виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №46 від 22.07.1997р. "Про встановлення прав власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве" (а.с.33 том 1) було визнано право власності агрофірми "Панчеве" на 10 приміщень та об'єктів, розташованих в с.Панчеве, серед яких значиться адмінприміщення з котельнею, що знаходяться по вул. Жовтнева, що також свідчить про набуття цих об'єктів правопопередником позивача та подальше володіння ними позивачем на законних підставах.

Як свідчать матеріали справи, на виконання рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с. Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве" Новомиргородським Бюро технічної інвентаризації була заведена інвентарна справа (а.с. 153-162 том 1), виготовлений технічний паспорт на цей об'єкт та оформлене реєстраційне посвідчення від 24.07.1997 року, яке повторно видано позивачу 21.09.2001р. (а.с. 163 том 1), згідно з якими право власності на адмінприміщення по вул. Жовтнева, 1 було зареєстровано за КСП агрофірма "Панчеве".

Щодо користування зазначеним спірним майном на теперішній час, то як вказує у своїх поясненнях ліквідатор, відповідно до діючого законодавства банкрут не має права здійснювати підприємницьку діяльність, тому за таких обставин ТОВ "Агрофірма "Панчеве" використовує декілька кімнат в адмінприміщенні по вул. Жовтнева,1 для зберігання документації щодо нарахування заробітної плати та обліку трудового стажу колишніх представників підприємства. Частину цього ж адмінпримішення використовує Панчівська сільська рада, відділення Укрпошти, районний відділ міліції та Приватне підприємство "Агрофірма "Панчеве", працівники якого складають майже половину працівників виконавчого комітету Панчівської сільської ради, та яке відмовляється звільнити зайнятий ним другий поверх, посилаючись на те, що рішенням судів у справі №16/247 було визнано недійсним договір оренди цілісного майнового комплексу (основних засобів) ТОВ "Агрофірма "Панчеве" від 07.03.2003р. але не зобов'язано його повернути предмет оренди. Стосовно іншого спірного майна ліквідатор пояснив, що до 2011 року ним користувалось Приватне підприємство "Агрофірма "Панчеве", але на даний час ним ніхто не користується.

Як вбачається із обставин, які зазначені у постанові Верховного Суду України від 12.09.2006р. та постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.02.2006 року (а.с. 110-128 том 2), під час розгляду справи №16/247 судами був встановлений факт того, що під час судової процедури ліквідації банкрута, застосованої щодо ТОВ "Агрофірма "Панчеве" постановою господарського суду Кіровоградської області від 13.02.2003р. у справі №10/63 про банкрутство цього товариства, між ліквідатором ТОВ "Агрофірма "Панчеве" в особі арбітражного керуючого Волохова А.О. та Приватним підприємством "Агрофірма "Панчеве" був укладений договір оренди цілісного майнового комплексу (основних засобів) від 07.03.2003 року, щодо якого суди дійшли висновку про визнання цього договору недійсним.

Відповідач зі своєї сторони не заперечує та не спростував належними доказами тверджень позивача щодо розташування Панчівської сільської ради в частині приміщень спірної будівлі - "адміністративне приміщення" по вул. Жовтнева,1, та користування цими приміщеннями.

На теперішній час спірні правовідносини підлягають врегулюванню за нормами Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, і відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень якого цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень, які закріплені у частині 1 статті 7, частинах 2, 3 статті 8 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", право колективного сільськогосподарського підприємства охороняється законом; право колективної власності здійснюють загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном; належне такому підприємству майно, яке у ньому належить на праві спільної часткової власності його членам, може бути передано державним, кооперативним та іншим підприємствам, організаціям і громадянам за рішенням загальних зборів членів підприємства або зборів уповноважених.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 62 від 14.03.2001, що діяв на той момент, перелік активів, передбачених для задоволення кредиторської заборгованості, затвердженого загальними зборами колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна, і підписаного членами комісії та керівником підприємства-правонаступника, разом з витягом з протоколу зборів співвласників, яким затверджено цей перелік активів, є підставою для оформлення прав власності підприємства - правонаступника на це майно реорганізованого підприємства.

Таким чином, протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів"), а акт приймання - передачі в свою чергу є документом, який фіксує факт передачі майна.

Відповідно до частин 1, 2 і 4 ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002, зокрема, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування з видачею свідоцтва про право власності.

Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Як відповідач, за таким позовом виступає третя особа, що безпосередньо заявляє чи не заявляє свої права на річ, але не визнає за позивачем речового права на майно.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Відмову в позовних вимогах про визнання права власності, місцевий господарський суд обґрунтував тим, що предметом доказування під час розгляду спору щодо права власності є встановлення юридичних фактів, які є підставою для набуття права власності на спірне майно, а не дослідження законності дій відповідача щодо його відмови оформити таке право, яке є похідним. Відповідачем у такому спорі може бути особа, від якої відповідне право перейшло до позивача, або особа, яка може претендувати на таке право, а не особа, яка здійснює його оформлення, тобто фактично видає документ, що посвідчує факт належності такого права. Отже, як вважав місцевий господарський суд, для звернення з позовом про визнання права власності, таке право позивача мало оспорюватись відповідачем, тобто Панчівською сільською радою. Між тим, за висновками місцевого господарського суду, матеріалами справи не підтверджується оспорення права власності ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на будівлі та споруди відповідачем у справі - Панчівською сільською радою, оскільки у матеріалах справи відсутні та позивачем суду не подані докази того, що відповідач перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення права володіння, користування та розпорядження майном щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності. При цьому, місцевий господарський суд зауважив, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

Колегія суддів не погоджується із вказаним вище висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

В матеріалах даної справи міститься ухвала господарського суду Кіровоградської області від 01.08.2006р. у справі №10/63 про банкрутство ТОВ "Агрофірма "Панчеве" (а.с. 41-42, 228-229 том 1), яка підтверджує той факт, що Панчівська сільська рада в особі її виконавчих органів, оспорювала право власності ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на адміністративне приміщення (1985р), шляхом направлення скарги на дії ліквідатора щодо його включення до складу ліквідаційної маси банкрута, не визнаючи право власності ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на нерухоме майно, що є предметом спору у даній справі. У задоволенні цієї скарги судом було відмовлено.

Як видно зі змісту протоколів засідань членів виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 27.03.2013р. (а.с. 29-30 том 1), відповідачем розглядались звернення позивача щодо присвоєння адрес будівлям та спорудам ТОВ "Агрофірма "Панчеве" та прийняття рішень щодо реєстрації прав власності з метою задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство, але такі рішення не приймались відповідачем з мотивів не вирішення питання щодо передачі Панчівській сільській раді частини адмінприміщення по вул. Жовтневій, 1, та по причині наявності інших претензій до діяльності ліквідатора.

У рішенні виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 30.09.2013р. «Про відміну рішення виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с. Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве" (а.с. 32 том 1), підставою прийняття цього рішення вказана та обставина, що не вирішується питання придбання адмінприміщення сільською радою (50% приміщення будувала сільська рада на суму 35 тис. грн.)

Відносно доводів відповідача, що Панчівська сільська рада є співвласником спірного майна, то вони відхиляються судом апеляційної інстанції з тих підстав, що надані відповідачем докази - платіжне доручення №10 від 11 квітня 1986 року про внесення грошових коштів у сумі 35 тис. руб. (а.с. 34 том 1), а також надані додатково суду апеляційної інстанції письмові свідчення колишнього кадровика колгоспу ім. Куйбишева, Пономаренко В.Ф., колишнього землевпорядника Панчівської сільської ради Мицул Л.В., колишнього бухгалтера колгоспу ім. Куйбишева Брага С.С., колишнього головного бухгалтера Панчівської сільської ради Погрібної Г.В. (а.с. 252-255 том 2), які на думку відповідача вказують на дольову участь у будівництві будівлі - "адміністративне приміщення" по вул. Жовтнева, 1, не є достатніми доказами, які б свідчили про зміст того правочину, щодо якого мали намір вчинити та у дійсності вчинили сторони у 1986 року, тобто під час отримання цих коштів, а відтак не надають суду змоги у даній справі застосувати наслідки такого правочину.

Таким чином, у матеріалах судової справи знайшли своє підтвердження як факт перебування позивача та відповідача у певних правовідносинах з приводу володіння, користування та розпорядження одним із спірних об'єктів, а саме адмінприміщення по вул. Жовтнева, 1, так і факти безпідставного перешкоджання відповідачем шляхом своєї бездіяльності позивачу у реєстрації інших спірних об'єктів нерухомого майна, що свідчить про невизнання відповідачем прав позивача, як власника спірного майна.

Доводи відповідача, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності, відхиляються судом апеляційної інстанції, оскільки у даному випадку, надані позивачем документи про перебування спірного майна на балансі КСП агрофірма "Панчеве" із подальшою передачею цього майна на баланс ТОВ "Агрофірма "Панчеве" в порядку реорганізації колишніх КСП, який був передбачений законодавством, діючими на час передачі цього майна, свідчить про перехід прав власності на спірне майно до ТОВ "Агрофірма "Панчеве", а відтак правомірність набуття цього майна позивачем саме у власність. З цих міркувань судова колегія відхиляє, як необґрунтовані, й доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу про те, що будь-яке майно, з того переліку майна, на яке він просить визнати право власності, належить чи коли-небудь належало йому.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання права власності ТОВ "Агрофірма "Панчеве" на нерухоме майно, а саме двоповерхову будівлю - "адмінприміщення", з підвалом (1985 рік), яка за даними інвентаризаційної справи Новомиргородської дільниці Кіровоградського обласного об'єднання бюро технічної інвентаризації має 1986 рік забудови та має наступні характеристики: літ. "А", з площею приміщень по І поверху 307,8 м кв., площею приміщень по ІІ поверху, 313,3 м кв., площею приміщень підвалу 302,5 м кв., а усього загальною площею 923,6 м кв., розташовану за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, с. Панчеве, вул. Жовтнева, 1 - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду про відмову в позові в цій частині - підлягає скасуванню, як неправомірне.

Щодо вимог позивача про визнання у судовому порядку права власності на решту спірних об'єктів нерухомого майна у даній справі, то при їх розгляді слід врахувати, що за змістом положень ст. 392 Цивільного кодексу України, об'єктом позову про визнання права власності може бути лише індивідуально визначене майно, яке існує в натурі на момент подання позову.

Натомість позивачем не надано суду достатніх доказів, як от інвентарних справ, техпаспортів чи експертних оцінок тощо, які б підтверджували існування в натурі наступних будівель та споруд: агрохімцентр (1983 року), майстерня (1975р., тракторна бригада №1), огорожі майстерні (920 м, тракторна бригада №1), свинарник (1987р.), свинарник (1991р.) та склад концентрованих кормів (центральний тік), корівники (1974р.) - 2 шт., що розташовані в с.Панчеве Новомиргородського району Кіровоградської області.

Отже, як встановила колегія суддів апеляційного господарського суду, позивач зі своєї сторони не надав суду під час розгляду даної справи достатніх доказів для вірної ідентифікації та перевірки існування в натурі, стану і складу решти спірного майна.

Відсутність у зазначених спірних об'єктів адрес, на переконання судової колегії, не позбавляла позивача у надані таких доказів суду першої інстанції. Не подані такі докази і суду апеляційної інстанції.

Наведені позивачем дані про найменування об'єктів, їх рік забудови та балансову вартість не є тими даними, за якими можливе проведення державної реєстрації цього майна на підставі судового рішення.

Метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, судове рішення про задоволення таких вимог має ґрунтуватись на встановленому судом в ході розгляду справи існуючому юридичному факті і не може підміняти собою правовстановлюючих документів.

Таким чином, питання подальшої реєстрації права власності позивача на вказане майно, як нерухоме майно, щодо якого судом під час розгляду даної справи встановлено правомірність його набуття внаслідок реорганізації КСП "Агрофірма "Панчеве", може бути вирішене позивачем у позасудовому порядку, згідно з діючим на цей час законодавством про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №191 від 30.09.2013р. "Про відміну рішення виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве", колегія суддів апеляційного господарського суду виходить із такого.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на звернення до суду з вимогою про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Стаття 21 Цивільного кодексу України також визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, а також нормативно-правовий акт, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства й порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст. 393 Цивільного кодексу України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Позивачем за даним позовом може бути власник або титульний володілець, право власності (або інше титульне право) якого порушене виданням переліченими органами актів. При цьому, умовою для подання цього позову є невідповідність актів, прийнятих зазначеними органами, вимогам закону, а також порушення цими актами права власності або іншого титульного права. Незаконність може полягати як у невідповідності акта компетенції органу, який його прийняв, так і в безпосередньому порушенні права власності виданням такого акта.

Оскаржуваним у даній справі рішенням виконавчого комітету Панчівської сільської ради №191 від 30.09.2013р. (а.с. 32 том 1) було відмінено рішення виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве" (а.с.232 том 1).

Як встановлено судом, реєстраційне посвідчення від 24.07.1997р. про право власності КСП агрофірма "Панчеве" на нерухоме майно: "адмінприміщення", літ. А-1 з підвалом, що знаходяться за адресою: с. Панчеве Новомиргородського району Кіровоградської області по вул. Жовтнева, 1, видані саме на підставі рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. № 46, яке являється правовстановлюючим документом.

Отже, оскаржуване рішення Панчівської сільської ради є ненормативним актом місцевого самоврядування, тобто актом індивідуальної дії.

Відтак колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із доводами позивача, що скасування відповідачем рішення свого виконавчого органу про встановлення права власності за правопопередником позивача, безпосередньо пов'язана із існуванням власного інтересу до частини спірного майна - "адмінприміщення" по вул. Жовтнева, 1 та свідчить про оспорення права власності позивача на спірні об'єкти.

Статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно із ч. 9 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою.

Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування ) у своєму рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

У пункті 5 рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав і охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування. Вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Виходячи із наведених вище правових позицій Конституційного Суду України, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги позивача, що у відповідача не було законних підстав на скасування цього рішення, оскільки рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 22.07.1997р. №46 в судовому порядку ніким не оскаржувалось.

Однак, як правильно встановлено місцевим господарським судом та знайшло своє підтвердження під час перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, рішенням двадцять третьої сесії шостого скликання Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №275 від 07.02.2014р. (а.с.81 том 1), прийнятого на підставі ст.ст. 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", скасовано рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради від 30.09.2013р. №191 та скасовано рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради народних депутатів від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве".

Таким чином, відповідач двічі скасував рішення свого виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46, востаннє - рішенням Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №275 від 07.02.2014р.

Розглядаючи позовні вимоги позивача в частині щодо визнання незаконним та скасування оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування, місцевий господарський суд зазначив, що позивач оскаржив тільки рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради №191 від 30.09.2013р., а рішення Панчівської сільської ради №275 від 07.02.2014р. позивачем не оскаржувалось і не є предметом спору у даній справі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині позову про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №191 від 30.09.2013р. "Про відміну рішення виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с.Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве", оскільки рішення №191 від 30.09.2013р. на момент розгляду справи скасоване відповідачем і предмет спору в частині визнання незаконним та скасування зазначеного рішення припинив своє існування.

Водночас, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, неодноразове скасування відповідачем рішення свого виконавчого комітету від 22.07.1997р. №46 "Про встановлення права власності на приміщення та об'єкти, розташовані в с. Панчеве та які закріплені за агрофірмою "Панчеве" - не зачіпає правових підстав, на яких позивач набув прав власності на означене у даній справі спірне майно, а саме: внаслідок реорганізації КСП "Агрофірма "Панчеве", про що було прийнято рішення загальних зборів, оформлене протоколом № 3 від 14.03.2000р., з подальшою передачею майна за актом приймання-передачі від 05.04.2000р., а тому відсутність цього рішення - не позбавляє позивача можливостей щодо реєстрації прав власності на спірне майно.

Розглядаючи позовні вимоги позивача до відповідача щодо зобов'язання останнього в особі його виконавчих органів присвоїти адресу спірним будівлям та спорудам, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження як підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту.

Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У зв'язку з бездіяльністю Панчівської сільської ради у вирішенні питання про надання дозволу на оформлення права власності на спірні об'єкти нерухомості та присвоєння їм адрес зі своєї сторони позивач звертався до суду загальної юрисдикції в порядку адміністративного судочинства про зобов'язання Панчівської сільської ради в особі її виконавчих органів присвоїти адресу будівлям та спорудам, що належать ТОВ "Агрофірма "Панчеве", та надати дозвіл на оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності на них.

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області постановою від 06.02.2012р. задовольнив адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" до Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області та зобов'язав Панчівську сільську раду Новомиргородського району Кіровоградської області в особі її виконавчих органів вирішити питання щодо присвоєння адрес будівлям та спорудам, розташованих в с.Панчеве Новомиргородського району Кіровоградської області, а саме: агрохімцентру, адміністративному приміщенню, майстерні тракторної бригади №1, огорожі майстерні тракторної бригади №1, свинарникам та складу концентрованих кормів. Також судом було зобов'язано Панчівську сільську раду Новомиргородського району Кіровоградської області в особі її виконавчих органів вирішити питання щодо надання дозволу на оформлення права власності на будівлі та споруди, розташовані в с.Панчево Новомиргородського району Кіровоградської області, а саме: агрохімцентру, адміністративного приміщення, майстерні тракторної бригади №1, огорожі майстерні тракторної бригади №1, свинарникам та складу концентрованих кормів (а.с.49-51 том 1).

Як свідчить витяг з протоколу засідання виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомирогородського району Кіровоградської області від 27.03.2013 року №17 (а.с. 29-30 том 1), відповідачем на виконання постанови Новомиргородського районного суду від 06.02.2012року у справі №2-а-3/1115/2012 було здійснено розгляд заяви арбітражного керуючого Христинка В.В. щодо присвоєння адрес будівлям та спорудам та оформлення права власності на об'єкти нерухомості, але за результатами голосування відповідне рішення прийнято не було. Як випливає із виступів членів виконкому, які наведені у цьому протоколі, з приводу виконання рішення суду та прийняття відповідного рішення у кожного своя думка. Також члени виконкому відмітили, що сільська рада вносила кошти на будівництво адмінприміщення і немає гарантій, що четверта частина приміщення відійде до неї.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачем надано рішення виконавчого комітету Паничівської сільської ради №71 від 13.10.2011р., у якому виконком сільської ради, розглянувши та обговоривши звернення арбітражного керуючого, ліквідатора ТОВ "Агрофірма "Панчеве" Христинка В.В. щодо встановлення права власності на приміщення на підставі п. 10 ч.б) ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", вирішив відстрочити розгляд питання щодо оформлення права власності на адмінприміщення до часу вияснення питання з адресою та встановлення факту дольової участі сільської ради у будівництві приміщення.

Відтак матеріали справи містять докази того, що Панчівською сільською радою протягом декількох років не надаються адреси спірним будівлям та спорудам, а тому дані обставини слід визнати такими, що порушують права власності позивача на нерухоме майно, що є предметом спору у дані справі, внаслідок невизнання такого права, що створює перешкоди відповідачу у розпорядженні його правами банкрута розпорядитися цим майном у ліквідаційній процедурі.

Однак в частині позовних вимог про зобов'язання Панчівської сільської ради присвоїти адреси спірним об'єктам, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що спір в даній частині не підвідомчий господарському суду, обґрунтовано пославшись, зокрема, на п. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", в якому зазначено, що розгляд справ у спорах про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, врегульованими господарським договором, не відноситься до компетенції господарського суду.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

З викладеного вище вбачаються підстави для часткового скасування оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято внаслідок неповного з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, внаслідок невідповідності окремих висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а також неправильного застосування норм матеріального (п.п. 1, 3 і 4 ч.1 ст.104 Господарського процесуального кодексу України).

Тому колегія суддів апеляційного господарського суду, керуючись повноваженнями наданими п.2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, доходить висновку, що апеляційну скаргу позивача належить задовольнити частково, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати частково, прийнявши нове рішення, яким позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на таке спірне майно - адмінприміщення по вул. Жовтнева, 1 - задовольнити, а в решті оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповідності до приписів ст. 49 та п. 10 ч.2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із частковим скасуванням означеного судового рішення понесені сторонами витрати зі сплати судового збору підлягають новому розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак позивачу за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню сума 3784,44 грн. судових витрат, виходячи із такого розрахунку: за розгляд майнових вимог сума 2522,96 грн. грн. - 2% від балансової вартості спірного адмінприміщення (згідно довідки позивача складає 126148,18 грн.) + сума 1261,48 грн., яка складає 50 % ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми, щодо якої позов був задоволений, = 3784,44 грн.).

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, п.п. 1, 3 і 4 ч.1 ст.104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Панчеве" - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 19.06.2014р. у справі №912/111/14 - скасувати частково.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" до Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області задовольнити частково.

Визнати право власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" (26034, Кіровоградська область, Новмиргородський район, с. Панчеве, вул. Жовтнева, 1, код 03757181) на двоповерхову будівлю - адміністративне приміщення літ. "А" з підвалом (рік збудування 1986), з площею приміщень по І поверху 307,8 м кв., площею приміщень по ІІ поверху, 313,3 м кв., площею приміщень підвалу 302,5 м кв., а усього загальною площею 923,6 м кв., розташовану за адресою: Кіровоградська область, Новомиргородський район, с. Панчеве, вул. Жовтнева, 1.

Провадження у справі в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області №191 від 30.09.2013р. та про зобов'язання Панчівської сільської ради в особі її виконавчих органів присвоїти адресу будівлям та спорудам - припинити.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Панчеве" суму 3784,44 грн. витрат на судовий збір.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови складено - 03.02.2015р.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов