РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа № 910/25054/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранзит»

До Приватного підприємства «СКБ-1»

Про стягнення 109 700,00 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача Жуков Д.О., довіреність № б/н від 27.11.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранзит» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Приватного підприємства «СКБ-1» (далі - відповідач) про стягнення 109 700,00 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору № 52/д від 25.03.2014р.

Ухвалою суду від 14.11.2014р. порушено провадження у справі № 910/25054/14 та призначено розгляд на 12.12.2014 р.

12.12.2014р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Представники відповідача заявили усне клопотання про застосування строку позовної давності, проти позову заперечили у повному обсязі.

Представник позивача заперечили проти заявленого клопотання про застосування строку позовної давності, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали.

Суд відклав розгляд справи на 26.01.2015р.

19.01.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

23.01.2015р. позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення по справі.

26.01.2015р. відповідач подав через канцелярію суду письмові пояснення, щодо застосування строку позовної давності.

26.01.2015р. представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності.

Суд вирішив задовольнити заяву про застосування строків позовної давності, внаслідок чого відмовив у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «АВТОТРАНЗИТ» та ПП «СКБ-1» було укладено договір-доручення (заявка) № 52/д від 25.03.2014 року на перевезення вантажів..

Згідно даного договору-доручення ТОВ «АВТОТРАНЗИТ» надало транспортні послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом за встановленими маршрутами. Перевезення були виконані належним чином, що підтверджується даними CMR (транспортних накладних) № 6845-1/4, № 6845-1/7, № 6845-1/8 та актом виконаних робіт № ОУ-0000145. Відповідно до зазначеного договору-доручення оплата послуг мала бути здійснена ПП «СКБ-1» на протязі 30 днів з моменту доставки вантажу у місце призначення. Сума фракту по договору-доручення на перевезення становила 109200,00 грн.

Також з вини відповідача стався понаднормовий простій автомобіля, внаслідок чого безпосередній перевізник, нарахував позивачу штраф у розмірі 500,00 грн.

Внаслідок чого позивач просив суд стягнути з відповідача 109 700,00 грн. за надані експедиторські послуги.

Суд дослідивши документи додані до матеріалів справи, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Представником відповідача 12.12.2014р. у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, яку суд вирішив задовольнити у судовому засіданні 26.01.2015р., виходячи з наступного.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права та інтересу.

Статтею 258 ЦК України визначено, що законом може встановлюватись спеціальна позовна давність для окремих видів вимог а саме, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За умовами п. 5. ст. 315 ГК України встановлено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Представник позивача проти застосування строку позовної давності заперечував, посилаючись на положення Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, ратифікованої Україною 01.08.2006р.. в якій втсанвоено термін подачі заяву до суду - один рік.

Слід погодитись з позивачем, що 01.08.2006 р. Україна ратифікувала Конвенцію про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, в якій ст. 32 передбачено терміни звернення до суду, проте, за умовами ч. 1 ст. 32 цієї Конвенції, термін позовної давності в один рік встановлюється для вимог, що випливають з перевезення, а саме: часткової або повної втрати чи пошкодження вантажу, прострочення доставки тощо, тобто тих позовів, які пред'являються до перевізника. Натомість строк позовної давності, встановлений чинним законодавством для перевізника до вантажовідправників та вантажоодержувачів складає 6 місяців згідно Господарського кодексу України та Статуту автомобільного транспорту.

Аналогічну позицію викладено Вищим господарським судом України (далі - ВГСУ), у Інформаційному листі від 07.04.2008 р. № 01-8/211, в якому п.28 роз'яснено, що між нормами частини третьої статті 925 ЦК України та частини п'ятої статті 315 ГК України не має суперечності, бо вони співвідносяться як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Така ж правова позиція висвітлена у постанові ВГСУ № 6/324 від 30.03.2011р.

Частиною 4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене та беручи до уваги клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до даного спору, вимоги позивача про стягнення з відповідача 109 700,00 грн є такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті державного мита, інформаційно-технічного забезпечення судового процесу згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 269 Господарського кодексу України, ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Дата складання повного тексту рішення 29.01.2015р.)

Суддя В.І.Мельник