РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/26842/14

За позовом Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта»

До Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго-Україна»

Про стягнення 49 490,00 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Галіч Ж.В. представник за довіреністю № 08-03-29/80 від 04.03.14.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго-Україна» (далі - відповідач) про стягнення 49 490,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальнику страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем в порядку статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.14. порушено провадження у справі № 910/26842/14 та призначено її до розгляду на 13.01.15.

13.01.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

В судовому засіданні 13.01.15. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 27.01.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 27.01.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 27.01.15. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/26842/14.

В судовому засіданні 27.01.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.05.12. між позивачем (Страховиком) та ПАТ Київське АТП-13061 (Страхувальником) було укладено Договір № 421 добровільного страхування відповідальності автоперевізника (далі - Договір), відповідно до якого Страховик прийняв під страховий захист майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з його обов'язком відшкодувати шкоду чи збитки, завдані третім особам під час надання ним послуг з перевезення майна; здійснення ним додаткових витрат, визначених в Договорі.

У відповідності до Додатку № 2 до Договору позивач прийняв під страховий захист, зокрема, автомобіль марки Mercedes-Benz-1836, д.р.н. АА5867ЕР з причепом LOHR C2H99S, д.р.н. АА6349ХТ.

15.05.13. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась на а/д Київ-Ковель 34 км + 50м, автомобіль марки Mercedes-Benz, д.р.н. 18840КА не дотримався безпечної дистанції та зіткнувся з автомобілем марки Mercedes-Benz-1836, д.р.н. АА5867ЕР з причепом LOHR C2H99S, д.р.н. АА6349ХТ, внаслідок чого причеп LOHR C2H99S, д.р.н. АА6349ХТ та автомобілі які він перевозив (Renault, к. 742142, Renault, к. 825208, Renault, к. 825044, Renault, к. 825054, Renault, к. 839367 (за Договором № 33-L-0411 від 01.04.11. про надання транспортних послуг з перевезення вантажів та товарно-транспортної накладної від 15.05.13.)) отримали механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ Іранського МВ ГУ МВС України в Київській області.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Mercedes-Benz, д.р.н. 18840КА Рябоволом Сергієм Миколайовичем вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Ірпінського міського суду Київської області від 01.06.13. в адміністративній справі № 367/3884/13-п.

Відповідно до Висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 1611-1613/14-54 від 25.02.14., вартість матеріального збитку, завданого ПАТ Київське АТП-13061 в зв'язку з ДТП, що сталась 15.05.13., склала 425 260,41 грн.

На підставі страхового акту № СМО-13-6351/1 від 13.06.14. Страховик, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 30 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи: платіжним дорученням № 39408 від 07.07.14. на суму 100 000,00 грн., № 44524 від 31.07.14. на суму 75 000,00 грн., № 50928 від 01.09.14. на суму 75 000,00 грн., № 181 від 02.10.14. на суму 50 000,00 грн.

Вказані платіжні документи є реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику (вказану правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.11. у справі № 42/92).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Крім того, відповідно до пункту 22.1. ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом статті 34 вказаного Закону розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визначення яких містяться в пункту 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998р. №8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998р. №16.

Таким чином, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

При цьому, документи виконавця робіт по відновленню транспортного засобу (рахунок, акт виконаних робіт тощо) не можуть вважатися належним підтвердженням розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу.

З огляду на викладене, до Страховика перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1104593 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Mercedes-Benz, д.р.н. 18840КА, яким спричинено ДТП, застрахований у відповідача.

Строк дії полісу № АЕ/1104593 з 26.12.12. по 25.12.13. При цьому, ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майно за вказаним полісом становить 50 000,00 грн.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина Рябовола С.М., який керував автомобілем марки Mercedes-Benz, д.р.н. 18840КА, встановлена у судовому порядку.

Відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло у межах фактично здійсненої страхової виплати право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Згідно пункту 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Розмір франшизи, тобто суми, на яку зменшується страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановленої полісом № АЕ/1104593 становить 510,00 грн.

Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 49 490,00 грн. страхового відшкодування в порядку регресу (50 000,00 грн. - 510,00 грн.).

Щодо посилань відповідача на те, що в порушення приписів ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування більше ніж через пік з моменту настання ДТП, що стало підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, суд відзначає наступне.

Згідно правової позиції Верховного суду України, викладених в постанові від 28.08.12. № 23/279, виходячи з положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування», страховик отримує право вимоги потерпілої особи, яке може бути реалізовано шляхом подання відповідного позову після виплати останній страхового відшкодування, та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Крім того, приписи ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» про відмову у здійсненні страхової виплати стосуються правовідносин між страховиком і страхувальником (в даному випадку відповідача та його страхувальника), а не правовідносин позивача та відповідача.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 49 490,00 грн. страхового відшкодування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33; ідентифікаційний код 16285602) на користь Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) 49 490 (сорок дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 00 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.02.15.

Суддя Т.М. Ващенко