КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа№ 910/22975/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково - виробниче підприємство ,,Техно - Консалт"

на рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014р.

у справі № 910/22975/14 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства ,,ХайдельбергЦемент Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково - виробниче підприємство ,,Техно - Консалт"

про стягнення 370 393,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство ,,ХайдельбергЦемент Україна" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково - виробниче підприємство ,,Техно - Консалт" (далі - відповідач) про стягнення збитків в розмірі 370 393,57 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/22975/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 370 393,57 грн. збитків (неодержаного прибутку) і 7 407,87 грн. витрат зі сплати судового збору.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на умови договору, положення ГК України і ЦК України, і дійшов висновку про доведеність позовних вимог у даній справі та наявність підстав для їх задоволення, зазначаючи, зокрема, що обов'язок відшкодувати завдані збитки покладається на відповідача нормами чинного законодавства.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права. Відповідач зазначає, що представник відповідача запізнилась в судове засідання та не мала змоги попередити про це суд, в зв'язку з чим суд першої інстанції мав би відкласти розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України, чого не зробив. На думку скаржника, таким чином його було позбавлено права надати суду додаткові заперечення проти позову, взяти участь в судовому засіданні, чим порушені його права, передбачені ст. 22 ГПК України. Також, на думку скаржника, позивачем не доведено реальність одержання ним доходу в розмірі 370 393,00 грн., та умовами укладеного між сторонами договору не передбачено відшкодування збитків.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2014р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02.02.2015р.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає про її необґрунтованість та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні 02.02.2015р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача заперечив проти наведених доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2013р. між Публічним акціонерним товариством ,,ХайдельбергЦемент Україна" (далі - позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Науково - виробниче підприємство ,,Техно-Консалт" (далі - відповідач, перевізник) було укладено Договір № 05072, відповідно до п. 1.1 якого перевізник взяв на себе зобов'язання впродовж строку його дії здійснювати для замовника автомобільне перевезення вантажу, а замовник - приймати та оплачувати перевізнику виконані роботи на умовах, передбачених Договором.

Пунктом 2.11 договору передбачено, що перевізник несе відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття вантажу до перевезення й до моменту передачі вантажу в пункті призначення.

Перевізник несе відповідальність за знищення або пошкодження з його вини майна замовника, що знаходиться в пункті завантаження, пункті призначення, на території промислового майданчика замовника.

У разі втрати, пошкодження або знищення вантажу, іншого майна замовника підрядник зобов'язаний відшкодувати завдані збитки грошовими коштами або передачею аналогічного справного майна впродовж п'яти календарних днів з дати виставлення рахунку (вимоги) замовником. Датою виставлення рахунку (вимоги) є дата, зазначена в такому рахунку (вимозі).

Відповідно до п. 12.4 договору сторони погодили, що у випадках, не передбачених Договором, сторони керуються ГК України, ЦК України та іншим чинним законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2014р. о 00 год. 40 хв. самоскид ,,MAN", державний реєстраційний номер АЕ 9219 НН, що належить відповідачеві, під керуванням водія ТОВ ,,НВП ,,Техно-Консалт" Бескровного А.В., після відвантаження гранульованого шлаку на відкритому промисловому майданчику позивача продовжив рух з відкритим кузовом, у зв'язку з чим пошкодив технологічне устаткування ПАТ ,,ХайдельбергЦемент Україна", а саме, аерожолоб і його галерею подачі цементу на пакувальну машину цеху залізничного транспорту.

Винною особою у вчиненні збитків позивачу визнано Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Техно-Консалт", що підтверджується підписаним представниками сторін актом від 14.06.2014р.

Пошкоджене технологічне устаткування є складовою частиною основного технологічного устаткування, яке забезпечує транспортування цементу з місць його зберігання до місць його пакування та відвантаження покупцям. Характер пошкоджень галереї виключив можливість її використання у виробничому процесі, що призвело до зупинення процесу пакування цементу та відвантаження тарованого цементу покупцям.

Згідно зі звітом ринкової вартості збитку, що виник в результаті аварії на ділянці відвантаження готової продукції ПАТ ,,ХайдельбергЦемент Україна" від 26.06.2014р., вказаний збиток становить 283 803,57 грн. (а.с. 41 - 71).

Відповідно до звіту про оцінку розміру неодержаного прибутку (упущеної вигоди) від 26.06.2014р., складеного на замовлення позивача, розмір неотриманого прибутку (упущеної вигоди) в результаті аварії на ділянці відгрузки готової продукції ПАТ ,,ХайдельбергЦемент Україна" склав 436 590,00 грн. (а.с. 83 - 123).

Вказані звіти були виконані Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Центр експертного дослідження" на замовлення позивача та відповідачем не оспорювалися .

25.07.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією - вимогою про сплату 720 393,57 грн. (283 803,57 грн. додаткових витрат позивача, пов'язаних з відновленням пошкодженого устаткування та 436 590,00 грн. неотриманого прибутку) (а.с. 124-127). Вказана претензія була надіслана відповідачу з додатками: копією акту від 14.06.2014р., копією акту огляду галереї з аерожолобом подачі цементу на пакувальну машину цеху залізничного транспорту від 27.06.2014р., копією акту прийомки виконаних підрядних робіт № Р-026-6 за червень 2014р., копією акту прийомки виконаних робіт № 1 від 20.06.2014р., табелем часу по усуненню аварії на електроустаткуванні транспорту цементу, переліком робітників дільниці пакування, звітом про оцінку ринкової вартості збитку внаслідок аварії на дільниці відвантаження готової продукції позивача, копією аварійного акту від 21.06.2014р., копією акту робочої комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта виробничого призначення від 11.02.2008р., копією комерційної пропозиції позивача з продажу цементу від 01.01.2014р., звітом про оцінку розміру недоотриманого прибутку (втраченої вигоди) внаслідок аварії на дільниці відвантаження готової продукції позивача.

У відповідь на зазначену претензію листом від 21.08.2014р. ТОВ ,,Науково - виробниче підприємство ,,Техно-Консалт" повідомило, що вважає за необхідне сплатити відповідачеві 350 000,00 грн. (а.с. 129-130).

Відповідно до заяви про залік зустрічних вимог від 15.09.2014р. з вказаної дати позивач припинив зобов'язання Товариства щодо сплати завданих ПАТ ,,ХайдельбергЦемент Україна" збитків на суму 350 000,00 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що збитки, спричинені діями відповідача, становлять 720 393,57 грн., а саме: 283 803,57 грн. реальних збитків, які складаються з 249 764,25 грн. вартості аварійно-відновлювальних робіт і 34 039,32 грн. заробітної плати, виплаченої працівникам, які обслуговують пакувальну машину, а також 436 590 грн. неодержаного прибутку; відповідно до заяви про зарахування зустрічних вимог від 15.09.2014 з вказаної дати припинено зобов'язання Товариства щодо сплати завданих збитків ПАТ ,,ХЦУ" на суму 350 000 грн. та просить стягнути з відповідача залишок неоплачених збитків (неодержаного прибутку) у сумі 370 393,57 грн.

Суд першої інстанції, пославшись, зокрема, на умови договору, положення ст.ст. 224, 225 ГК України, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів, враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні у справі докази, вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України встановлені умови за якими сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог ЦК України та ГК України, інших актів законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як зазначалось вище, умовами договору, укладеного сторонами погоджено що перевізник несе відповідальність за знищення або пошкодження з його вини майна замовника, що знаходиться в пункті завантаження, пункті призначення, на території промислового майданчика замовника. У разі втрати, пошкодження або знищення вантажу, іншого майна замовника підрядник зобов'язаний відшкодувати завдані збитки грошовими коштами або передачею аналогічного справного майна впродовж п'яти календарних днів з дати виставлення рахунку (вимоги) замовником. Датою виставлення рахунку (вимоги) є дата, зазначена в такому рахунку (вимозі). (п. 2.11 договору).

Факт пошкодження відповідачем технологічного устаткування ПАТ ,,ХЦУ", а саме аерожолобу і його галереї подачі цементу на пакувальну машину цеху залізничного транспорту та, як наслідок, завдання збитків позивачу підтверджується актом від 14.06.2014р., підписаного представниками сторін.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Неодержаний прибуток - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення, тобто якщо ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані у випадку неналежного виконання боржником своїх зобов'язань.

Пунктом 1 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 01.04.1994 №02-15/215 ,,Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" унормовано, що відповідно до статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди. За статтею 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання. Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України). Водночас необхідно враховувати, що можуть мати місце випадки, коли сторони перебувають у договірних відносинах, але заподіяння шкоди однією із сторін іншій стороні не пов'язане з виконанням зобов'язання, що випливає з цього договору. За таких обставин, незалежно від наявності договору, при вирішенні спору слід керуватися нормами ЦК України та ГК України щодо відшкодування позадоговірної шкоди.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв'язку з пошкодженням технологічного устаткування позивача відповідачем було повністю припинено роботу пакувальної машини, що припинило пакування цементу в паперові мішки.

Період простою роботи пакувальної машини внаслідок проведення відновлювального ремонту устаткування склав з 14.06.2014 (00 год. 40 хв.) до 20.06.2014 (21год. 30 хв.), тобто 6 діб 21 година або 165 повних годин, що підтверджується аварійним актом від 21.06.2014, складеним позивачем.

Впродовж вказаного періоду позивач не мав можливості продавати продукцію (цемент у паперових мішках), що призвело до зменшення обсягів відвантаження цементу та вимушеного збільшення обсягів відвантаження цементу навалом.

Позивач здійснює виробництво та продаж цементу в мішках та насипом марки ПЦ ІІ/Б-Ш-400. У період простою роботи пошкодженої машини позивач був вимушений здійснювати продаж цементу виключно навалом за ціною 792, 50 грн. (без ПДВ) за 1 тону та припинити продаж тарованого цементу, ціна якого складає 845 грн. (без ПДВ) за 1 тону. Тобто, різниця у вартості однієї тони цементу насипом та вартістю однієї тони цементу в мішках складає 52,50 грн. (без ПДВ). Таким чином, в результаті неможливості продажу цементу в мішках позивач не одержував прибуток з продажу 1 тони цементу в мішках у розмірі 52,50 грн. (без ПДВ).

Відповідно до звіту про оцінку розміру неодержаного прибутку внаслідок аварії від 26.06.2014, його сума склала 436 590 грн. (165 (кількість годин простою)*50,4 (кількість опрацьованих тон за одну годину)*52,5 (різниця вартості однієї тони Цементу насипом та вартістю однієї тони Цементу в мішках). Вказаний звіт зроблений на підставі аналізу господарської діяльності, бухгалтерської звітності позивача за період 2011 - 2013рр., проектної, фактичної потужності пакувальної машини, її середньодобової завантаженості, середньомісячної заробітної плати персоналу, що обслуговує дану машину, цін на цемент, що відпускається навалом та в тарі.

Слід зазначити, що будь - яких заперечень проти даного звіту відповідачем не заявлено, наведені дані не спростовано.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 370 393,57 грн. збитків (неодержаного прибутку), з врахуванням заяви про зарахування зустрічних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач, зокрема, зазначає про те, що укладеним між сторонами договором не передбачено відшкодування збитків, а відповідальність, передбачена у п. 2.11, виконана в повному обсязі.

Колегія суддів відхиляє такі доводи відповідача з огляду на приписи ч. 3 ст. 216 ГК України, якою визначено, що господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов'язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов'язань у натурі.

З огляду на приписи п. 2.11 договору відповідач мав відшкодувати нанесений позивачу збиток у випадку пошкодження майна останнього на протязі 5-ти календарних днів з дати виставлення рахунку.

Однак, матеріалами справи підтверджується лише часткове погашення завданих збитків, яке відбулось шляхом зарахування зустрічних вимог на суму 350 000,00 грн., тоді як претензія виставлена позивачем на суму 720 393,57 грн.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи у його відсутності та зазначає, що представник відповідача запізнилась в судове засідання, не мала змоги попередити про це суд, в зв'язку з чим суд першої інстанції мав би відкласти розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України, чого не зробив. На думку скаржника, таким чином його було позбавлено права надати суду додаткові заперечення проти позову, взяти участь в судовому засіданні, чим порушені його права, передбачені ст. 22 ГПК України.

Колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, оскільки за приписами ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 23.10.2014р. було порушено провадження у справі № 910/22975/14, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи на 17.11.2014р.

В судовому засіданні 17.11.2014р., проведеному за участю представників сторін оголошено перерву до 01.12.2014. Про дату наступного слухання представники сторін були повідомлені належним чином під розписку (а.с. 216).

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у судове засідання.

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення відповідача про розгляд справи 01.12.2014р., судом першої інстанції не порушено норми процесуального права в частині розгляду справи у відсутності відповідача.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/22975/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим. У зв'язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014р. у справі № 910/22975/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Науково - виробниче підприємство ,,Техно - Консалт" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко

Повний текст складено та підписано 04.02.2015р.