РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015Справа №910/21290/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно»

про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 1 298 518,01 грн.

Головуючий суддя Нечай О.В.

суддя Бондарчук В.В.

суддя Марченко О.В.

Представники сторін:

від позивача: Василик М.І., за довіреністю

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 1 304 486,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/21290/14, розгляд справи призначено на 12.11.2014 р.

20.10.2014 р. до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

05.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21290/14 позивач виконав.

У судове засідання 12.11.2014 р. представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21290/14 відповідач не виконав.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 12.11.2014 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21290/14 та задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 03.12.2014 р.

27.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

02.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача були подані письмові пояснення, клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строків розгляду справи.

03.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення та клопотання про фіксацію судового процесу.

У судове засідання 03.12.2014 р. представники позивача з'явились, представник відповідача не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 03.12.2014 р. клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 03.12.2014 р. не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва від 06.10.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/21290/14, розгляд справи було відкладено на 17.12.2014 р.

04.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про зменшення розміру позовних вимог.

17.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

17.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строків розгляду справи.

У судове засідання 17.12.2014 р. представники сторін не з'явились.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.12.2014 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/21290/14.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва Князькова В.В. від 17.12.2014 р. розгляд справи № 910/21290/14 доручено здійснювати колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Марченко О.В., суддя Бондарчук В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. справу № 910/21290/14 було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Марченко О.В., суддя Бондарчук В.В., розгляд справи призначено на 28.01.2015 р.

У судове засідання 28.01.2015 р. представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 28.01.2015 р. не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 28.01.2015 р. заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна» (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» (далі - покупець, відповідач) було укладено Договір № 7104/339384 (далі - Договір), відповідно до умов якого продавець поставляє, а покупець приймає та зобов'язується оплатити сільськогосподарську техніку, а саме: причіпну пневматичну сівалку точного висіву Challenger 8186 (бувша у використанні) - 1 (одна) одиниця на умовах, визначених даним Договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість товару згідно даної специфікації складає гривневий еквівалент 100 000,00 доларів США, сума ПДВ складає гривневий еквівалент 20 000,00 доларів США.

Згідно з п. 4.1 Договору продавець передає товар покупцеві на умовах EXW (склад продавця: м. Житомир, вул. Щорса, 239-В), згідно з Інкотермс 2000 року, протягом 5 робочих днів з дати зарахування на поточний рахунок продавця 100% загальної вартості товару від покупця, а у відповідності з умовами п. 5.1 даного Договору, але не раніше 25.11.2013 р.

Згідно з п. 5.1 Договору покупець зобов'язується здійснити оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця у наступному порядку:

- 25% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 30 000,00 доларів США, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання даного Договору;

- 5% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 6 000,00 доларів США, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 25.08.2013 р.;

- - 5% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент доларів США, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 25.09.2013 р.;

- 65% від загальної вартості товару, що складає гривневий еквівалент 78 000,00 доларів США, що підлягають сплаті по курсу перерахунку, до 25.11.2013 р.

За умовами Договору «Курс перерахунку» - середньозважений курс на міжбанківському ринку, опублікований на сайті Національного банку України (www.bank.gov.ua) на день, що передує дню перерахування коштів по даному Договору, збільшений на 0,5%.

Курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного Договору, а саме: 8,15 гривень за 1 долар США.

Позивач зазначає суду про те, що відповідачем неналежним чином виконувались умови Договору, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови Договору, суд дійшов висновку, що за своєю юридичною природою даний договір є договором поставки.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Судом встановлено, що згідно з Специфікацією, яка є невід'ємною частиною Договору, загальна вартість поставленого позивачем товару складає 120 000,00 доларів США, з урахуванням ПДВ.

Відповідачем було частково оплачено вартість поставленого позивачем товару на загальну суму 244 500,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку позивача. Зазначена транзакція була проведена банком 19.04.2013 р., що також підтверджується копією банківської виписки по особовому рахунку позивача.

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої Наказом Державної податкової служби України 05.07.2012 N 583, первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В свою чергу господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

З огляду на вищенаведене, додані позивачем до позовної заяви банківські виписки по особовому рахунку позивача є первинними документами, а відповідно і належними та допустимими доказами в розумінні статей 33-34 ГПК України, тому приймаються до уваги судом.

Крім того, відповідно до інформації, яка міститься на сайті Національного банку України, станом на 18.04.2013 р. (день, який передував розрахунку відповідача) офіційний курс долара до гривні складав 799.3000 грн. за 100,00 доларів США, проте, враховуючи, що умовами Договору передбачено, що курс перерахунку, за яким розраховується гривневий еквівалент відповідного платежу, не може бути нижчим за курс перерахунку на дату укладення даного Договору, а саме: 8,15 гривень за 1 долар США, суд застосовує курс 8,15 грн. за 1 долар для перерахунку.

244 500,00 грн. складає 30 000 доларів США по курсу 8,15 грн. за 1 долар США, отже, відповідачем були виконані зобов'язання за Договором лише на 30 000 доларів США.

З огляду на вищенаведене, зобов'язання відповідача залишаються невиконаними на суму 90 000,00 доларів США, що згідно з умовами Договору та курсом перерахунку (за датою, визначеною позивачем) складає 1 186 182,00 грн.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за поставлений товар за Договором у розмірі 1 186 182,00 грн.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 1 186 182,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 95 455,47 грн., та 3% річних в розмірі 16 880,54 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадку прострочення оплати за товар покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від неоплаченої вартості товару з ПДВ, що підлягає сплаті в гривнях по курсу перерахунку, дійсному в день виникнення у покупця заборгованості, але не нижчому за курс перерахунку на дату укладення даного Договору, за кожний календарний день прострочення оплати платежу по день оплати заборгованості.

Судом здійснено перерахунок пені і встановлено, що позивачем вірно розраховано розмір пені.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 95 455,47 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявленого позивачем до стягнення з відповідача розміру 3 % річних, судом встановлено, що позивачем було вірно розраховано розмір зазначеного показника.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 16 880,54 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості, пені та 3-х відсотків річних в загальному розмірі 1 298 518,01 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрохолдинг Руно» (03055, м. Київ, вул. Шулявська, будинок 7; ідентифікаційний код: 32736177) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АМАКО Україна» (08322, Київська обл., Бориспільський район, село Проліски, вул. Броварська, будинок 2; ідентифікаційний код: 21665011) заборгованість в розмірі 1 186 182 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч сто вісімдесят дві) грн. 00 коп., пеню в розмірі 95 455 (дев'яносто п'ять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 47 коп., 3 % річних в розмірі 16 880 (шістнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 54 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 25 970 (двадцять п'ять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 36 коп.

Повне рішення складено 02.02.2015 р.

Головуючий суддя О.В. Нечай

Суддя В.В. Бондарчук

Суддя О.В. Марченко