номер провадження справи 1/35/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 Справа № 908/4975/14

за позовом: Приватного підприємства "ПРОГРЕСФАРМ" (67668, Одеська обл., Біляївський р-н., с. В. Дальник, вул. Південна, буд. 59)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "БАД-АЛТАЙ" (юр. адреса: 83003, м. Донецьк, пр. Ілліча, буд. 91; фактична адреса: 04073, м. Київ, пров. Куренівський, буд. 17-А)

про стягнення суми

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Гострий С.І., довіреність №02/01 від 25.12.2014 року

від відповідача - не з'явився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ПРОГРЕСФАРМ" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення 114 306 грн. 97 коп. заборгованості за договором № 269/12 від 16.07.2012 року та додаткової угоди № 1 від 01.07.2013 року з Товариства з обмеженою відповідальністю "БАД-АЛТАЙ".

Позов заявлено на підставі ст.ст. 525,526,629,625 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст. 1,2,12,49,54-57 ГПК України, інформаційного листа ВГСУ від 20.11.2008 року № 01-8/685 "Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства", розпорядження ВГСУ № 28-р від 02.09.2014 року.

17.11.2014 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, судове засідання призначено на 09.12.2014 р., про що сторони були повідомлені належним чином, відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

05.12.2014 р. до канцелярії господарського суду Запорізької області від відповідача у справі до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю участі представника відповідача у судовому засіданні з причини перебування останнього у відрядженні..

09.12.2014 року до канцелярії господарського суду Запорізької області від позивача надійшов лист про підтвердження реквізитів підприємства, а також заява про відсутність справи про спір між такими ж сторонами, про той же предмет спору.

Представник відповідача в судове засідання 09.12.2014р. не з'явився, витребувані ухвалою суду від 17.11.2014 року документи не надав.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та зауважив, що до теперішнього часу відповідачем звітів про реалізацію отриманої від позивача продукції не надано, спірну суму заборгованості не сплачено.

Представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи виписок з банківського рахунку позивача та довіреностей на отримання товару № 1116 від 30.05.2014 року, № 1218 від 16.06.2014 року, №1039 від 19.05.2014 року.

Суд задовольнив клопотання представника позивача та долучив надані документи до матеріалів справи.

На запитання суду про необхідність надання звітів про реалізацію продукції, що є підставою для оплати згідно п. 5.3 Договору, представник позивача зазначив, що право на стягнення грошових коштів за поставлений товар випливає з п. 8.4 Договору відповідно до якого у випадку надання недостовірних звітів по обсягам продажів продукції або порушення строків надання звітів в порядку п 5.3 Договору, постачальник вправі: припинити поставки, вимагати повернення продукції, або грошових коштів за вже реалізовану продукцію в термін 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги покупцем.

Суд звернув увагу представника позивача на тому, що в матеріалах справи відсутня довіреність на отримання товару по накладній № ПП 00043964 від 03.07.2014 року, та зауважив на тому, що в наступне судове засідання необхідно надати всі необхідні накладні та довіреності, а також необхідно провести звірку взаєморозрахунків із відповідачем.

Суд оголосив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та надав його представнику позивача для ознайомлення. Представник позивача після ознайомлення з клопотанням зняв з нього фотокопію.

Суд задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2014 р. у справі № 908/4975/14 розгляд справи було відкладено на 25.12.2014 р. на 15 год. 00 хвил., про що сторони були повідомлені належним чином.

19.12.2014 р. та 25.12.2014 р. від позивача у справі надійшли листи із доданими документами на виконання вимог суду, зокрема, у копіях: видаткова накладна № ПП-00043964 від 03.07.2014 р., довіреності, акт звірки, звіти по реалізації, листи (із намаганням сторін укласти мирову угоду) та докази надсилання на фактичну адресу відповідача копії позовної заяви та додатків та проекту акту звірки.

Зазначені документи були залучені до матеріалів справи.

25.12.2014 р. до канцелярії суду від відповідача кур'єрською поштою із поштової адреси відповідача (04073, м. Київ, пров. Куренівський, буд. 17-А), що свідчить про його обізнаність про розгляд цієї справи в суді, надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із складністю виїзду з зони АТО.

Клопотання відповідача судом було задоволено.

Розгляд справи відкладено на 15.01.2015 р. на 15 год. 00 хвил.

14.01.2015 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та контррозрахунок пені, 3% та інфляційних втрат. Зокрема, у відзиві відповідач зазначає, що лише 15.12.2014 р. отримав від позивача вимогу щодо надання звітів про реалізацію товару та акту звірки взаємних розрахунків. Посилається на повернення товару на суму 840 грн. 09 коп. та залишок боргу в сумі 135 грн. 66 коп. Вказує на безпідставне зарахування позивачем отриманих від відповідача коштів за товар в рахунок погашення судового збору, пені та 3% річних. Зауважує, що у зв'язку із проведенням АТО не мав змоги здійснювати поставки товару своїм покупцям. Просить відмовити у позові.

Заявою, яка надійшла до канцелярії суду 14.01.2015 р. відповідач просив розглянути справу без його участі.

Заявою про уточнення позовних вимог позивач зменшив суму основного боргу до 12 051 грн. 29 коп., збільшив суму інфляційних витрат до 11 964 грн. 38 коп. та просив стягнути з відповідача на користь позивача 2 286 грн. 12 коп. судового збору та 864 грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з участю представника у судових засіданнях, а також повідомив про заборгованість з неустойки у розмірі 0 грн. 00 коп. та 3% річних в сумі 0 грн. 00 коп. При цьому, на запитання суду в судовому засіданні 15.01.2015 р., представник позивача наполягав на розгляді саме уточнених позовних вимог.

Враховуючи, що фактично позивачем самостійні позовні вимоги щодо стягнення суми неустойки та 3% річних не зменшені (оскільки зазначення в уточненнях 0 грн. 00 коп., не є зменшенням і про зменшення позивач не заявляв), і позивачем не було заявлено про відмову від позову в частині стягнення сум неустойки та 3% річних, судом прийняті до розгляду вимоги позивача щодо стягнення з відповідача (з урахуванням зменшення суми основного боргу та збільшення інфляційних втрат, і відсутності заяви про відмову від позовних вимог щодо стягнення неустойки та 3% річних, згідно уточнень позовних вимог, на яких наполягав представник позивача) 12 051 грн. 29 коп. основного боргу, 5 950 грн. 12 коп. неустойки, 714 грн. 01 коп. 3% річних та 11 964 грн. 38 коп. інфляційних втрат.

За клопотанням присутнього у судовому засіданні представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

16.07.2012 р. між Приватним підприємством "ПРОГРЕСФАРМ" (постачальником, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БАД-АЛТАЙ" (покупцем, відповідачем у справі) був укладений договір поставки 269/12 (надалі-договір).

До договору сторонами було складено та підписано додаткову угоду № 1 від 01.07.2013 р.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2 договору поставки, постачальник зобов'язувався поставити, а покупець прийняти та оплатити дієтичні добавки до раціону харчування, інші продовольчі та непродовольчі товари (продукцію), в асортименті, кількості та по цінам, які зазначені у специфікаціях до цього договору, та на умовах, викладених у цьому договорі. Сума договору визначається як сума усіх видаткових накладних, отриманих покупцем, та які підлягають оплаті на умовах цього договору.

Відповідно до п. 4.1 договору ціна на продукцію, що поставляється за цим договором, вказується у специфікаціях та у видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.3 в редакції додаткової угоди № 1 від 01.07.2013 р., умови оплати, згідно яких покупець зобов'язується здійснити оплату в повному обсязі за поставлену продукцію, здійснюються покупцем у нижче зазначеному порядку: по мірі реалізації продукції протягом 45 календарних днів з моменту отримання постачальником звіту. Звіт покупця направляється ним постачальнику до 5 числа кожного місяця наступного за звітним.

Договір підписаний з боку обох сторін та скріплений печатками сторін.

Згідно договору поставки, відповідно до видаткових накладних: ПП-00043964 від 03.07.2014 року на суму 38 068 грн. 00 коп., ПП-042253 від 13.06.2014 року на суму 19 152 грн. 42 коп., ПП-040887 від 28.05.2014 року на суму 32 980 грн. 20 коп., ПП-039224 від 13.05.2014 року на суму 7 954 грн. 80 коп. та ПП-039226 від 13.05.2014 р. на суму 7 152 грн. 75 коп.

Відповідачем отриманий від позивача товар не був сплачений, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь позивача 12 051 грн. 29 коп. основного боргу, 5 950 грн. 12 коп. неустойки, 714 грн. 01 коп. 3% річних та 11 964 грн. 38 коп. інфляційних втрат було предметом судового розгляду у цій справі.

Суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі з урахуванням наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Як стверджується сторонами, спірні правовідносини сторін були врегульовані договором поставки № 269/12 від 16.07.2012 р. та додатковою угодою № 1 від 01.07.2013 р. до договору. Однак, при цьому, слід зазначити, що видаткові накладні та довіреності, якими обґрунтовуються позовні вимоги не містять посилання на договір та мають зазначення інших строків оплати. До того ж, договір поставки містить посилання на специфікацію, яку суду надано не було.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.3 в редакції додаткової угоди № 1 від 01.07.2013 р., умови оплати, згідно яких покупець зобов'язується здійснити оплату в повному обсязі за поставлену продукцію, здійснюються покупцем у нижче зазначеному порядку: по мірі реалізації продукції протягом 45 календарних днів з моменту отримання постачальником звіту. Звіт покупця направляється ним постачальнику до 5 числа кожного місяця наступного за звітним.

Так, на момент звернення позивача до суду, останнім не було надано відповідних звітів в підтвердження настання строків оплати та правомірності звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача простроченої заборгованості.

Лише в процесі розгляду цієї справи позивач звернувся до відповідача, як вказує останній із листом № 1784/12 від 15.12.2014 р. з вимогою щодо надання звітів про реалізацію товару. Як зазначає відповідач, 18.12.2014 р. відповідачем було надіслано позивачу відповідні звіти, які останнім були надані суду та залучені до матеріалів справи.

З копій листів, які іменуються «Валовий прибуток», а не звіти, і які ніким не підписані, не вбачається, що за даними документами відповідачем була реалізована продукція саме отримана відповідачем від позивача за видатковими накладними, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. За даними документами не можливо встановити, що саме отримана за відповідними видатковими накладними продукція була реалізована відповідачем за цими документами.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до чинного законодавства України, позовні заяви повинні подаватись до суду в разі порушення відповідачем законних прав та інтересів позивача. Тобто подання позовної заяви є способом захисту порушених прав та законних інтересів правомірної сторони.

Факт поставки позивачем відповідачу продукції підтверджується видатковими накладними. Однак, факт реалізації саме цієї продукції, яка була поставлена за цими видатковими накладними, позивачем не доведено.

Належних доказів в підтвердження настання строків оплати за поставлену продукцію саме за наданими позивачем видатковими накладними сторонами не надано.

Реалізацію відповідачем саме цієї продукції також не доведено.

З вищевикладених обставин, судом не беруться до уваги посилання позивача на п. 8.4 договору поставки, відповідно до якого у випадку, надання недостовірних звітів по обсягам продажів продукції або порушення строків надання звітів в порядку п 5.3 договору, постачальник вправі: припинити поставки, вимагати повернення продукції, або грошових коштів за вже реалізовану продукцію в термін 3 банківських днів з моменту отримання такої вимоги покупцем, оскільки позивачем не доведено надання відповідачем недостовірних звітів по обсягам продажів продукції або порушення строків надання відповідних звітів.

З вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми простроченого основного боргу в розмірі 12 051 грн. 29 коп. необґрунтованими, не доведеними, безпідставно заявленими та такими, що не підлягають задоволенню.

З вищевикладених підстав не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заявлених до стягнення 3% річних, інфляційних та неустойки.

До того ж, позивачем сплачені відповідачем в процесі розгляду справи суми із посиланням в призначенні платежу на інші видаткові накладні в порушення норм чинного законодавства зараховувались в оплату заборгованості, у т.ч. зі сплати неустойки, 3% річних та судових витрат.

Враховуючи відмову у позові у повному обсязі, судовий збір відноситься на позивача. Суд також вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 864 грн. 00 коп. витрат, пов'язаних з участю представника у судових засіданнях.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено і підписано « 29» січня 2015 року.

Суддя О.І. Немченко