номер провадження справи 13/115/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 Справа № 908/4676/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Розагропродукт", смт. Розівка Запорізької області

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт", м. Пологи Запорізької області

про визнання недійсним п. 7.2 розділу 7 договору поставки зерна майбутнього врожаю № 14 від 02 червня 2014р.

Суддя Серкіз В.Г.

Представники:

від позивача: Мінко І.В., довіреність № б/н від 19.01.2015р.

від відповідача: Романенко В.В., довіреність № б/м від 10.01.2014р.

Розглядається позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Розагропродукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт" про визнання недійсним п. 7.2 розділу 7 договору поставки зерна майбутнього врожаю № 14 від 02 червня 2014р.

06.11.2014р. ухвалою суду порушено провадження у справі № 908/4676/14, присвоєно справі номер провадження 13/115/14 та призначено справу до розгляду на 03.12.2014р.

Ухвалою суду від 03.12.2014р. розгляд справи відкладено на 12.12.2014р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача.

Ухвалою від 12.12.2014р. продовжено строк розгляду спору до 21.01.2015р. та відкладено розгляд справи на 20.01.2015р.

До початку розгляду справи представниками сторін заявлено клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

20.01.2015р. справу розглянуто, спір вирішено, прийнято рішення у справі, вступну та резолютивну частини якого оголошено в судовому засіданні згідно із приписами ст. 85 ГПК України.

В судовому засіданні 20.01.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві № 169 від 31.10.2014р., та просить суд визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у п. 7.2. Договору поставки зерна майбутнього врожаю № 14 від 02.06.2014р. Позовні вимоги засновані на приписах ст.. 129 Конституції України, ст. 2, 5, 12, 14, 16, 27 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 16, 203, 215, 217 ЦК України, ст. 20 ГК України та ст.ст. 1, 2, 12, 13, 15, 54, 56, 57 ГПК України.

Представник відповідача в судових засіданнях підтримав свої заперечення, викладені у запереченнях на позов від 03.12.2014р. та від 12.12.2014р. і просить суд відмовити позивачу в задоволені позовних вимог.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

02.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бізон-Імпорт" (Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Розагропродукт" (Постачальник) укладено Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 14 (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору,в порядку та на умовах цього Договору Постачальник у визначений Сторонами строк (термін) поставляє Покупцю наступну сільськогосподарську продукцію (Товар):

- найменування Товару - Пшениця 2 класу врожаю 2014 року;

- одиниця виміру Товару - метрична тонна;

- кількість Товару - 138,888 т, а Покупець зобов'язується прийняти Товар (поставлений насипом) та оплатити його.

Згідно п. 7.1 Договору усі спори, що виникають з цього договору або пов'язані з ним, вирішуються шляхом переговорів між Сторонами.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що ящо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується у постійно діючому Третейському суді при Асоціації "Правова ліга" у відповідності з його регламентом. Третейський розгляд справи здійснюється постійно діючим Третейським судом у складі з одного третейського судді. Місце знаходження третейського суду та місце розгляд спору: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, поштовий індекс 46001. Мова третейського судочинства - українська. Сторони є такими, що розуміють правовий зміст та правові наслідки цього третейського застереження та вважають їх звернення до третейського суду достатнім заходом захисту своїх прав".

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним п. 7.2 розділу 7 Договору поставки зерна майбутнього врожаю № 14 від 02 червня 2014р. з тих підстав, що до Договору не був доданий регламент постійно діючого Третейського суду при Асоціації "Правова ліга", а також в третейському застереженні не визначено предмет спору, сторони, їх місцезнаходження та дата укладення цього застереження.

Дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позовних вимог з огляду на наступні обставини:

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох сторін, що направлена на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а ст. 627 цього ж кодексу встановлено, що сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору, з урахуванням вимог, визначених цим кодексом, іншими актами цивільного законодавства, звичаїв ділового обігу, вимог розумності та справедливості.

Як визначено ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання недійсним правочину.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені основні вимоги для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ч. 2 ст.1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" встановлено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд Регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Регламент третейської суду затверджується його засновником і публікується (ст. 10 Закону України "Про третейські суди"). За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з пунктом 4 статті 129 Конституції України, статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, Договір поставки зерна майбутнього врожаю № 14 від 02.06.2014р. підписаний уповноваженими представниками Сторін без розбіжностей і зауважень.

Статтею 2 Закону України "Про третейські суди" визначено поняття третейської угоди як угоди сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Регламент постійно діючого третейського суду - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов'язані з вирішенням спорів третейським судом.

За приписами ч. 7 ст. 12 Закону України "Про третейські суди", у разі недодержання правил, передбачених цією статтею третейська угода є недійсною.

Аналіз укладеного сторонами третейського застереження свідчить про його відповідність вимогам ст. 203 ЦК України та ст. 12 Закону України "Про третейські суди".

Спірне третейське застереження, викладене у п. 7.2 договору за формою і змістом вимогам чинного законодавства України не суперечить.

Твердження позивача щодо відсутності, як додатку до Договору, регламенту третейського суду, що на його думку робить третейське застереження недійсним, є безпідставним, оскільки таке застереження містить всі необхідні реквізити, які передбачені ст. 12 Закону України "Про третейські суди", а саме: найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладення угоди.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів невідповідності третейського застереження, що міститься в п. 7.2. розділу 7 Договору вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд не вбачає підстав визнання недійсним п. 7.2. розділу 7 Договору поставки зерна майбутнього врожаю № 14 від 02.06.2014р. та відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Розагропродукт" в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову відмовити

Суддя В.Г. Серкіз

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення оформлено і підписано згідно з вимогами ст. 84 ГПК України 26.01.2015р.