ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р.Справа № 922/5357/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод", м. Лозова
до Закритого акціонерного товариства "Амкодор-Пинск", м. Пінськ
про стягнення 895876,79 грн. (2768897,51 руб. РФ)
за участю представників:

позивача - Савві Л.Є. за довіреністю № 5 від 25.12.2013 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Закритого акціонерного товариства "Амкодор-Пинск" (відповідач) згідно якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за специфікацією № 2 до договору № 41/436 від 04.03.2014 р. у розмірі 2499119,43 руб.РФ, пеню - 241265,37 руб.РФ, 3% річних - 28512,71 руб.РФ та судові витрати.

Ухвалою суду по справі від 24.11.2014 р. було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.12.2014 р. о 10:00.

16.12.2014 р. розгляд справи було відкладено на 28.01.2015 р. о 12.40.

Представник позивача до початку судового засідання, через канцелярію господарського суду 28.01.2015 р. за вх. № Д12/15, надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу. Дана заява не суперечить чинному законодавству, інтересам сторін, тому приймається судом та підлягає задоволенню.

Відповідач про судове засідання був повідомлений належним чином, в судове засідання його представник не з'явився.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 12.12.2014 р. за вх. № 44797 та 24.12.2014 р. за вх. № 46842, надав відзив на позовну заяву, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач вказував, що його заборгованість перед позивачем погашена у повному обсязі.

Також, у відзиві відповідачем було викладене клопотання про проведення судового засідання по справі без його представника, яке судом задовольняється.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені, 3% річних та судових витрат. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості просив суд припинити провадження у справі у зв'язку зі сплатою відповідачем даної суми заборгованості.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, встановив наступне.

04.03.2014 р. між сторонами був укладений договір № 41/436 (надалі - договір) відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов'язувався в порядку та на умовах визначених договором поставити відповідачу (покупцю) продукцію найменування, ціна і кількість якої вказується в специфікації, що є невід'ємною частиною договору, яку відповідач зобов'язувався прийняти та оплатити (п.1.1., п.1.2. договору).

Згідно з пунктами 2.1., 3.1. укладеного договору валюта платежу - руб. Російської Федерації, форма оплати - безготівковий розрахунок, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Пунктом 5.2. договору сторони встановили, що моментом відвантаження продукції вважається дата позначки на ВМД митними органами України.

Пунктом 9.2. договору сторони встановили, що суперечки, не врегульовані шляхом переговорів, передаються на розгляд господарського суду за місцем знаходження постачальника з застосуванням матеріального і процесуального права України.

Позивач, виконуючи договірні зобов'язання, виготовив і відвантажив відповідачу продукцію - мости 151.73.005-А на суму 3 981 040,00 рублів РФ, а саме по специфікації № 2 від 02.07.2014 р. на суму 3 981 040,00 рублів РФ.

Відповідач оплату отриманої продукції здійснив частково, перерахувавши позивачу 1 481 920,57 руб. РФ. Факт часткового погашення і його розмір підтверджується додатковою угодою №1 від 26.09.2014 р. до договору і випискою банку.

Сума, що залишилася - 2 499 119,43 руб. РФ була сплачена позивачу відповідачем тільки після порушення провадження у справі про що свідчать надані відповідачем до суду платіжні доручення № 775 від 08.12.2014 р. та № 799 від 12.12.2014 р. на суму 2 503 014,64 рублів РФ.

Пунктом 8.2. договору сторони встановили, що покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,3% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Згідно з розрахунком стягуваної суми, розмір пені відповідно до діючого законодавства склав 241 265,37 руб. РФ.

Також, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення, розмір яких, згідно з розрахунку, склав 28 512,71 руб. РФ.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

Згідно ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ратифікованого постановою Верховної Ради України, компетентні суди держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав розглядають справи і в інших випадках, якщо про це є письмова угода Сторін про передачу спору до суду.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що відповідачем в процесі розгляду справи була сплачена позивачу сума у розмірі 2503014,64 рублів РФ, суд дійшов до висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 2499119,43 руб. РФ та пені у розмірі 3895,21 руб. РФ на підставі п.1-1. ч.1. ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 237370,16 руб. РФ пені та 28512,71 руб. РФ 3% річних суд зазначає, що дані позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у зв'язку з їх обґрунтованістю.

Враховуючи те, що з вини відповідача спір було доведено до суду, господарський суд відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 17917,54 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 526, 530, 628, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, п.1-1. ч.1. ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості у розмірі 2499119,43 руб. РФ та пені у розмірі 3895,21 руб. РФ.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Амкодор-Пинск" (Республіка Білорусь, 225710, Брестська область, м. Пінськ, вул. Достоєвського, 7, УНП 200648726 ОКПО 14755274 ОАО «БПС Сбербанк» SWIFT SABRRUM БИК 044525225 ИНН к/с в ОПЕРУ Московського ГТУ Банк Росії м. Москва, к/р в ОАО «Сбербанк России» м. Москва) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський ковальсько-механічний завод" (Україна, 64602, м. Лозова, вул. Свободи, 24, , ИНН 78, свідоцтво № ; Банк отримувача: к/р , В ОПЕРУ МГТУ БР (OPERU MGTU BR), БИК 044525311, ОТП Банк Москва, Росія (ОТР Вапк Moskow, Russsia), ИНН , SWIFT code: OTPVRUMМ; Отримувач: ОТР Банк, Київ (ОТР Вапк, Kiev), к/р , SWIFT code: OTPVUAUK на користь ТОВ Лозівський ковальсько-механічний завод" рахунок №0089 у АТ «ОТП Банк» у м. Київ, МФО 300528) 237370,16 руб. РФ пені; 28512,71 руб. РФ 3% річних та суму сплаченого судового збору у розмірі 17917,54 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.02.2015 р.

Суддя Д.О. Доленчук