РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/27873/14
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа"

до фізичної особи-підприємця Бочарова Дмитра Анатолійовича

про стягнення 7 216,68 грн.

Представники сторін:

від позивача: Дяченко Л.Л. - представник за довіреністю № б/н від 24.04.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" до фізичної особи-підприємця Бочарова Дмитра Анатолійовича про стягнення 7 216,68 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.02.2012 року між ним та фізичною особою-підприємцем Бочаровим Дмитром Анатолійовичем укладено договір № 22525 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

У відповідності до п.2.1. договору теплова енергія постачається відповідачу у вигляді гарячої води в обсягах згідно з додатком 1 до договору та при виконанні вимог п. 4.2.1, 4.2.2. цього договору.

За період дії договору, а саме з 01.11.2013 року по 01.04.2014 року згідно рахунків, копії яких додаються до позовної заяви, позивачем було надано відповідачу теплову енергію на загальну суму 5 620,16 грн., яку відповідач не оплатив.

На підставі вищезазначеного позивач звернувся в суд та просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 5 620,16 грн., пеню у розмірі 511,50 грн., 3% річних у сумі 124,93 грн. та індекс інфляції у сумі 960,09 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.12.2014 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 12.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.01.2015 року. у зв'язку з неявкою представника відповідача. відкладено розгляд справи на 27.01.2015 року.

В судове засідання 27.01.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали від 15.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 04209, м. Київ, вул. Полярна, будинок, 8-Е, кв. 27, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 12.12.2014 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.02.2012 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем Бочаровим Дмитром Анатолійовичем укладено договір № 22525 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що вказаний Договір є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник, який одночасно являється виробником, транспортувальником та постачальником теплової енергії, зобов'язується надавати споживачеві теплову енергію у гарячій воді, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами, у строки та на умовах передбачених цим Договором.

У відповідності до п.2.1. договору теплова енергія постачається відповідачу у вигляді гарячої води в обсягах згідно з додатком 1 до договору та при виконанні вимог п. 4.2.1, 4.2.2. цього договору.

Розділом 4 вказаного договору передбачено права та обов'язки споживача. Відповідно до п.4.2.2, договору споживач теплової енергії зобов'язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені цим Договором.

Згідно з п. 4.2.3 договору споживач теплової енергії зобов'язується виконувати усі вимоги Закону України "Про теплопостачання", ПТКЕ та ПТЕСТКЕУ та не перешкоджати виконувати теж саме постачальнику.

Згідно з п.6.1 договору облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, або відповідно "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204, 244-94 України.

Будинок, в якому знаходиться приміщення відповідача, та саме приміщення не обладнані засобами обліку теплової енергії тому кількість теплової енергії визначалась позивачем розрахунковим способом відповідно до "Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204, 244-94 України.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

П.7.1. договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 7.2. договору нарахування за спожиту теплову енергію проводиться постачальником, у разі наявності приладів обліку теплової енергії, за фактично використану теплову енергію згідно показників приладів обліку, у разі відсутності (виходу з ладу) приладів обліку теплової енергії, розрахунковим способом згідно п.6.6. цього Договору.

Згідно з п.7.4 договору оплата за теплову енергію здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунку на оплату та акту виконаних робіт.

П.7.5 договору передбачено, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця наступного за звітним (розрахунковим).

Пунктом 7.6 договору встановлено, що обов'язок отримати рахунок та акт виконаних робіт для оплати покладається на споживача.

Додатком 1 до Договору визначено обсяги постачання теплової енергії споживачу та орієнтовну вартість теплової енергії, що постачається споживачу.

Згідно з п. 11.1 договору цей договір набуває чинності з дня підписання та діє до 01.02.2013 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення не буде заявлено однією зі сторін (п. 11.4. договору).

Позивач належно виконав умови договору, та за період дії договору з 01.11.2013 року по 01.04.2014 року позивачем було надано відповідачу теплову енергію на загальну суму 5 620,16 грн., яку відповідач не оплатив. Позивач надав відповідачеві рахунки на оплату: № СФ001322 від 19.12.2013 року на суму 1 490,11 грн.; № СФ001086 від 26.11.2013 року на суму 848,51 грн.; № 585 від 26.02.2014 року на суму 1 078,49 грн.; № 216 від 28.01.2014 року на суму 1 480,93 грн.; № 873 від 26.03.2014 року на суму 722,12 грн., копії яких додаються до позовної заяви.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором № 22525 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.02.2012 року в розмірі 5 620,16 грн. перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 124,93 грн. та індекс інфляції у сумі 960,09 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором, суд приходить до висновку про стягнення з 3% річних у сумі 124,93 грн. та індекс інфляції у сумі 960,09 грн. за розрахунком позивача.

Окрім того, позивачем заявлено вимоги щодо стягнення суми пені у розмірі у розмірі 511,50 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до п.8.1. договору за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Пунктом 8.4 договору вказано, що у разі несплати або несвоєчасної сплати за спожиту теплову енергію у строки, визначені у цьому договорі, споживач сплачує на користь постачальника за весь час прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення суми пені у розмірі 511,50 грн. за розрахунком позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Бочарова Дмитра Анатолійовича (04209, м. Київ, вул. Полярна, будинок, 8-Е, кв. 27,, ідентифікаційний код ) на користь Вишгородського районного комунального підприємства "Вишгородтепломережа" (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, 3-В, ) основний борг в розмірі 5620 (п'ять тисяч шістсот двадцять) грн. 16 коп., індекс інфляції в розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 09 коп., три проценти річних в розмірі 124 (сто двадцять чотири) грн. 93 коп., пеню в розмірі 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 50 коп., та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 03.02.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий