ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа № 911/4850/14

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус», Київська область, м. Ірпінь

про стягнення 10339327,09 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Рябченко В.В. (довіреність б/н від 18 серпня 2014 року);

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус» (далі - відповідач) про стягнення 10339327,09 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №61-К-14 від 26 березня 2014 року, а саме, відповідач не повністю сплатив грошові кошти за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 9067623,90 грн. Додатково, за прострочення виконання зобов'язання позивач нарахував пеню в розмірі 633491,53 грн., інфляційні втрати в розмірі 562192,68 грн. та 3% річних в розмірі 76018,98 грн.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 13 листопада 2014 року та призначено справу до розгляду на 3 грудня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 3 грудня 2014 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 23 грудня 2014 року.

12 грудня 2013 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 9067623,90 грн. основного боргу, 242882,58 грн. пені, 31636,34 грн. 3% річних та 163844,39 грн. інфляційних втрат.

На підставі статті 22 Господарського процесуального кодексу України судом прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням зазначеної заяви.

Відповідно до ухвали суду від 23 грудня 2014 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 28 січня 2015 року.

24 грудня 2014 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позовних вимог.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України за №16 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Судом відмовлено в застосуванні заходів до забезпечення позову, оскільки, позивачем не доведено суду наявності підстав для застосування таких заходів.

Відповідач, повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалами суду від 13 листопада 2014 року, від 3 грудня 2014 року та від 23 грудня 2014 року, у судові засідання не з'явився, витребуваних документів не подав, хоча був повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе відповідно до ст. 75 ГПК України розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами.

28 січня 2015 року представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Шевченківським районним судом м. Києва пов'язаної з нею справи №761/38389/14-ц за позовом Василенко Людмили Василівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро» про визнання недійсним договору поставки №61-К-14 від 26 березня 2014 року.

Судом відмовлено в задоволені зазначеного клопотання, оскільки, суд вважає, що у випадку визнання недійсним договору поставки №61-К-14 від 26 березня 2014 року, відповідач не буде позбавлений права звернутись до господарського суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

28 січня 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро» (за договором - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробонус» (за договором - покупець) 26 березня 2014 року укладено договір поставки за №61-К-14.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця (поставити) товар (добрива з мікроелементами для позакореневого підживлення, засоби захисту рослин), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно пункту 1.2 договору найменування товару, його кількість. Терміни поставки та оплати, базис поставки (місце передачі покупцю) визначені у специфікаціях до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що факт поставки та передачі товару від продавця до покупця фіксується шляхом складання та підписання накладних (або актів приймання-передавання) повноважними представниками сторін. З моменту підписання сторонами накладних до покупця переходить право власності на товар та ризики його випадкового знищення або пошкодження.

Згідно пункту 2.1 договору ціна товару вказується сторонами в специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до пункту 2.5 договору оплата товару проводиться в терміни, які вказані в специфікаціях до даного договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити вартість товару у встановлені терміни та у визначеному порядку.

Згідно пункту 5.2 договору за порушення строків (термінів) платежів покупець сплачує на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору між сторонами підписано низку специфікацій до договору, а саме, №1 від 28 березня 2014 року, №2 від 8 квітня 2014 року, №3 від 10 квітня 2014 року, №4 від 17 квітня 2014 року, №5 від 17 квітня 2014 року, №6 від 22 квітня 2014 року, №7 від 30квітня 2014 року, №8 від 8 травня 2014 року, №9 від 12 травня 2014 року, №10 від 13 травня 2014 року, №11 від 16 травня 2014 року, №12 від 19 травня 2014 року, №13 від 19 травня 2014 року, №14 від 21травня 2014 року, №15 від 21 травня 2014 року та №16 від 23 травня 2014 року копії яких наявні в матеріалах справи (том 1, а.с. 16-31), а оригінали оглянуто у судовому засіданні.

В зазначених специфікаціях визначено найменування товару, одиниці вимірювання, кількість, ціна та порядок проведення розрахунків.

Крім того, між сторонами підписано видаткові накладні, що підтверджують отримання відповідачем товару зазначеного у вище перелічених специфікаціях, а саме, №301 від 28 березня 2014 року, №465 від 10 квітня 2014 року, №551 від 17 квітня 2014 року, №559 від 17 квітня 2014 року, №564 від 17 квітня 2014 року, №580 від 18 квітня 2014 року, №619 від 23 квітня 2014 року, №620 від 23 квітня 2014 року, №633 від 24 квітня 2014 року, №721 від 30 квітня 2014 року, №804 від 8 травня 2014 року, №832 від 13 травня 2014 року, №907 від 16 травня 2014 року, №908 від 16 травня 2014 року, №919 від 19 травня 2014 року, №962 від 21 травня 2014 року, №954 від 21 травня 2014 року, №975 від 22 травня 2014 року, №983 від 22 травня 2014 року, №1010 від 23 травня 2014 року та №1029 від 26 травня 2014 року.

Всього, за вказаними вище видатковими накладними, позивач передав відповідачу товару на загальну суму 13100040,76 грн.

Відповідач не повністю розрахувався за отриманий товар, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 9067623,90 грн.

Крім того, в матеріалах даної справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків від 10 листопада 2014 року, який підписаний та скріплений печатками позивача та відповідача, з якого вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 9067623,90 грн.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Станом на день прийняття рішення у справі відповідач не оплатив прийнятий у позивача товар. Зазначений факт відповідачем не спростовано. Розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи. Вимога позивача про стягнення з відповідача 9067623,90 грн. заборгованості за прийнятий товар підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» №543/965-ВР від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Розмір пені, нарахованої позивачем та наведений у розрахунку (том 1, а.с. 117-121) у сумі 242882,58 грн. є обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані позивачем 3% річних у сумі 31636,34 грн. та інфляційні втрати у сумі 163844,39 грн., наведені у розрахунку (том 1, а.с. 117-121) є обґрунтованими, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус» (08296, Київська область, м. Ірпінь, смт. Ворзель, вул. Крупської, 18, код 36426339) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравіт Агро» (04119, м. київ, вул. Дегтярівська, 25/1, код 38463127) - 9067623 (дев'ять мільйонів шістдесят сім тисяч шістсот двадцять три) грн. 90 коп. заборгованості, 242882 (двісті сорок дві тисячі вісімсот вісімдесят дві) грн. 58 коп. пені, 31636 (тридцять одна тисяча шістсот тридцять шість) грн. 34 коп. 3% річних, 163844 (сто шістдесят три тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 39 коп. інфляційних втрат та 73080 (сімдесят три тисяч вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 2 лютого 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць