ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 року Справа № 904/7822/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Прокопенко А.Є. (доповідач)

суддів: Дмитренко Г.К., Крутовських В.І.

при секретарі судового засідання: Однорог О.В.

Представники сторін:

від позивача: Кравченко Ю.О. представник, довіреність №15 від 13.01.15;

від відповідача: Левченко І.А. представник, довіреність №18/904 від 03.02.15;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2014р. у справі №904/7822/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський центр технічного аудиту", м.Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення 53 207,90 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України по справі оголошувалась перерва до 05.02.2015р.

У жовтні 2014р. товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпровський центр технічного аудиту" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" боргу за виконану роботу у сумі 39524,59 грн., пені в сумі 6203,96 грн., інфляційних збитків у сумі 5059,15 грн., 3% річних у сумі 2420,20 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2014р. у справі №904/7822/14 (суддя Кеся Н.Б.) позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський центр технічного аудиту", м.Дніпродзержинськ борг за виконану роботу в сумі 39524,59 грн., інфляційні втрати в сумі 5059,15 грн., 3% річних у сумі 2415,75 грн. та 1613,82 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 6203,96 грн. пені та 04,45 грн. 3% річних відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням господарського суду, державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині стягнення 3% річних у сумі 2415,75 грн. та інфляційних втрат у сумі 5059,15 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити в цій частині в позові.

Зокрема, скаржник з посиланням на статтю 233 Господарського кодексу України, статтю 551 Цивільного кодексу України зазначає, що суд необґрунтовано задовольнив штрафні санкції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення без змін (а.с.146-147).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутніх у судових засіданнях представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Придніпровський центр технічного аудиту" (далі - виконавець) та державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - замовник) було укладено договір №603/62 від 13.06.2012р. на створення (передачу послуг (науково-технічної продукції), відповідно до п.1.1 якого виконавець приймає на себе виконання послуг (науково-технічної продукції): "Інженерні послуги (технічна експертиза існуючих об'єктів, обстеження і оцінка технічного стану будівель і споруд). Лот №3. Обстеження, оцінка технічного стану, паспортизація споруди параболічних гнучких бункерів будівлі №2А гідрометалургійного заводу ДП "СхідГЗК", а Замовник - приймання й оплату послуг.

Терміни і склад виконання робіт визначаються календарним планом (Додаток 1), кошторисом (Додаток 3) на весь обсяг робіт і технічним завданням (Додаток 4), що складають невід'ємну частину даного договору (п.1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору сторони обумовили, що остаточний термін здачі робіт за договором - липень 2012 року.

За виконані послуги, згідно з цим договором, замовник перераховує виконавцеві відповідно до протоколу про договірну ціну: 39524,59 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 6 587,43 грн. (п.2.1 договору).

Підставою для оплати виконаних послуг є акти здачі-приймання виконаних послуг, підписані з двох сторін, та рахунки додані до нього. Замовник здійснює оплату наданих послуг з відстрочкою платежу 15 банківських днів від дати підписання актів здачі-приймання виконаних послуг (п.2.3 договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що замовник протягом 10 днів з дня одержання акту здавання-прийняття послуг і звітних документів, зобов'язаний направити виконавцеві підписаний акт про приймання послуг, або мотивоване відмовлення від їх приймання.

Договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2012р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання (п.7.1 договору).

На виконання умов договору виконавець здійснив "Інженерні послуги (технічна експертиза існуючих об'єктів, обстеження і оцінка технічного стану будівель і споруд). Лот №3. Обстеження, оцінка технічного стану, паспортизація споруди параболічних гнучких бункерів будівлі №2А гідрометалургійного заводу ДП "СхідГЗК" на загальну суму 39524,59 грн., що підтверджується актом здачі-приймання виконаних робіт №603/62 від 13.06.2012р., який підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств (а.с.18).

Згідно акту звірки розрахунків №84 від 20.10.2014р., який підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств, заборгованість відповідача перед позивачем складає 39524,59 грн. (а.с.109).

Доказів оплати боргу в сумі 39524,59 грн. відповідачем до матеріалів справи не надано.

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, судова колегія вважає вірним висновок господарського суду про стягнення з державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" боргу за виконану роботу в сумі 39524,59 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення пені судовою колегією встановлено наступне.

Пунктом 4.1 договору сторони узгодили, що за кожен день прострочення виконання послуг, а також за кожен день прострочення оплати, винна сторона повинна сплатити штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст.231 Господарського кодексу України від обсягу невиконаних послуг або неоплаченої суми.

Позивачем розраховано пеню за період з 17.08.2012р. по 31.08.2014р. на загальну суму 6203,96 грн.

Судова колегія зазначає, що положення статті 231 Господарського кодексу України не встановлюють розмір пені за невиконання грошових зобов'язань суб'єктів господарювання.

Частинами 1,4,6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 наведеного Закону України визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В пункті 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначається, що у господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або незазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Враховуючи викладене і те, що сторонами не визначено розмір пені за невиконання грошових зобов'язань, спеціальні норми щодо відповідальності у спірних правовідносинах відсутні, судова колегія погоджується з висновком господарського суду про відсутність правових підстав для стягнення пені за невиконання грошових зобов'язань по договору.

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 2420,20 грн. та інфляційні втрати у сумі 5059,15 грн. за період з 17.08.2012р. по 31.08.2014р.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних, судова колегія вважає обґрунтованим висновок господарського суду про стягнення за період з 17.08.2012р. по 31.08.2014р. інфляційних втрат в сумі 5059,15 грн., 3% річних у сумі 2415,75 грн. та відмову в задоволенні вимог про стягнення 3% річних у сумі 04,45 грн. з огляду на помилку позивача при здійсненні розрахунку за вказаний період.

Доводи скаржника про те, що господарський суд необґрунтовано задовольнив позовні вимоги по стягненню штрафних санкцій, судова колегія відхиляє з врахуванням наступного.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом першої інстанції, з яким погодилась судова колегія, відмовлено у задоволенні пені за невиконання грошових зобов'язань по договору в сумі 6203,96 грн. Отже, у задоволенні штрафних санкцій (пені за договором) судом відмовлено.

Відповідно до п.п.3.1,4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями в розумінні статті 549 Цивільного кодексу України, та відповідно не підлягають зменшенню судом на підставі статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України.

Висновки господарського суду відповідають матеріалам і обставинам справи, а доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують таких висновків.

Враховуючи вищевикладене, підстави для скасування рішення господарського суду, які передбачені статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, відсутні.

Судовий збір за перегляд справи по апеляційній скарзі покладається на скаржника відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м.Жовті Води Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2014р. у справі №904/7822/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 06.02.2015р.

Головуючий суддя А.Є. Прокопенко

Суддя Г.К.Дмитренко

Суддя В.І.Крутовських