РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/29029/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТАЛОН»

до Державного підприємства «Конярство України»

про стягнення 56 187,47 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Фосенко Д.Ю. - довіреність б/н від 16.01.2015 року;

від відповідача: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕТАЛОН» звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Конярство України» про стягнення 56 187,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності оплати вартості отриманого товару згідно умов Біржового договору №18 Запорізької товарної біржі «Гілея» від 16.05.2012 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 56 187,47 грн. - суму боргу, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.12.2014 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 03.02.2015 року.

В судове засідання 03.02.2015 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Ухвали суду, позовна заява надсилались відповідачу-2 на особі на всі відомі адреси, в тому числі на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 25.12.2014 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 03.02.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 03.02.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофармахім» (далі по тексту - продавець, новий кредитор, ТОВ «Агрофармахім») та Державним підприємством «Конярство України» (далі по тексту - покупець, відповідач, боржник) укладено Біржовий договір №18 Запорізької товарної біржі «Гілея» (далі по тексту - Біржовий Договір).

Відповідно до п. 1.2. розділу 1 Біржового Договору, ПРОДАВЕЦЬ зобов'язується поставити, а ПОКУПЕЦЬ прийняти та оплатити згідно умов цього договору мінеральні добрива (надалі - товар), код товару 24.15.3, наступної номенклатури:

1.2. Мінеральна добрива Амофос 12/52; Кількість - 7,250 т.; Ціна за одиницю товару (тонну) на базисі поставки 7 750,00 грн. в т.ч. ПДВ: 1 291,67 грн. Вартість товару 56 187,50 грн. в т.ч. ПДВ 9 364,58 грн.

Факт поставки Товару продавцем відповідачу на суму 56 187,50 грн. підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №1670 від 16.05.2012 року на суму 56 187,50 грн.

20.05.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕТАЛОН» (далі по тексту - позивач, новий кредитор, ТОВ «ВЕТАЛОН») та ТОВ «Агрофармахім» (первісний кредитор) укладено Договір про відступлення прав вимоги №40 З (далі по тексту - Договір про відступлення права вимоги), за умовами якого (п. 1.1. Договору про відступлення права вимоги) первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до Боржника - ДП «КОНЯРСТВО УКРАЇНИ» (Код ), що належить Первісному кредиторові на підставі наступних документів: Біржовий договір № 18 від 16.05.2012 р.; Видаткова накладна № 1670 від 16.05.2012 р.; Податкова накладна № 694 от 16.05.2012 р.; Довіреність на отримання ТМЦ № 169 від 16.05.2012 р.

Відповідно до п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги, за цим Договором Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання його зобов'язання, а саме, сплати заборгованості по Біржевому договорі № 18 від 16.05.2012 року в сумі боргу 56 187,47 (п'ятдесят шість тисяч сто вісімдесят сім гривень, сорок сім копійок) грн.

Факт приймання-передавання документів зазначених в п. 1.2. Договору про відступлення права вимоги, підтверджується підписаним між позивачем та ТОВ «Агрофармахім» Актом приймання-передавання від 20.05.2014 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

21.11.2014 року позивачем направлено відповідачу повідомлення №4 року від 14.11.2014 року з інформацією про перехід права вимоги до позивача та проханням про сплату 56 187,47 грн. Відповіді на вказаний лист (повідомлення) позивач не отримав, заборгованість залишилася неоплаченою.

Суд зазначає, що право вимоги 56 187,47 грн. за поставлений товар продавцем відповідачу, згідно умов Біржового Договору, перейшов від ТОВ «Агрофармахім» до ТОВ «ВЕТАЛОН» (позивач) на підставі Договору про відступлення права вимоги.

Однак, як слідує з матеріалів справи, внаслідок порушення відповідачем зобов'язання щодо своєчасності та повноти оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Біржового Договору, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 56 187,47 грн., на підтвердження іншого суду не надано жодних доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що продавець взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу Товар за відповідну плату згідно умов Біржового Договору, а відповідач в порушення умов Біржового Договору та Договору про відступлення права вимоги сплатив на користь позивача вартість отриманого Товару, та має перед позивачем заборгованість в розмірі 56 187,47 грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 56 187,47 грн. - суму боргу, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «Конярство України» (01001, м. Київ, ВУЛИЦЯ Б.ГРІНЧЕНКА, будинок 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕТАЛОН» (49064, Дніпропетровська обл., місто Дніпропетровськ, ВУЛИЦЯ КАМЧАТСЬКА, будинок 26, квартира 3, ) 56 187 (п'ятдесят шість тисяч сто вісімдесят сім) грн. 47 коп. - суму боргу, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 04.02.2015 року.