РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/24644/14 21.01.15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД"
простягнення 415 976,54 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Сьомкіна О.В. - головний бухгалтер;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" про стягнення основного боргу у сумі 344 902,25 грн. штрафу у розмірі 13 872,64 грн., 3% річних в сумі 6 104,15 грн., а також інфляційних втрат в розмірі 51 097,50 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу №11/6 від 20.01.2011 р. (надалі - Договір) та положень ст. 692 Цивільного кодексу України в частині здійснення своєчасної оплати вартості отриманого товару

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/24644/14 та призначено її до розгляду на 10.12.2014 р.

Під час проведення судового засідання 10.12.2014 р. представник позивача наполягав на позові та подав клопотання про продовження строку розгляду справи додатково на 15 днів.

Представник відповідача проти позову заперечив та повідомив суд, що зміст акту звірки розрахунків наданий позивачем позбавляє його довести свою кредиторську або дебіторську заборгованість.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд ухвалою від 10.12.2014 р. продовжив строк розгляду спору до 22.01.2015 р. та відклав розгляд справи на 14.01.2015 р.

14.01.2015 р. до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що товар, визначений у долучених позивачем до позовної заяви видаткових накладних, за твердженнями вказаного учасника судового процесу поставлявся поза межами спірного правочину, будь-яких умов оплати сторонами у Договорі не встановлювалось, окрема вимога про оплату поставленого товару не була виставлена відповідачу, а відтак, для вказаного товариства строк оплати товару не настав.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 14.01.2015 р. оголошено перерву до 21.01.2015 р.

В судове засідання призначене на 21.01.2015 р. представник відповідача не з'явився.

Одночасно, 21.01.2015 р.до початку слухання справи №910/24644/14 до автоматизованої системи "Діловодство спеціалізованого суду" від Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" надійшло клопотання про перенесення розгляду справи на інший день, у зв'язку з зайнятістю представника у іншому судовому засіданні.

Статтею 77 Господарського кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідачем не доведено неможливості заміни представника Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД", як з числа своїх працівників, так і з осіб, не пов'язаних з господарським товариством трудовими відносинами.

Відтак, незважаючи на те, що відповідач у судове засідання 21.01.2015 р. не з'явився, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з чим справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 21.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ

Як свідчать матеріали справи, 20.01.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" (Покупець) укладено Договір, відповідно до п. 1.1 якого Продавець зобов'язаний передати у власність у зумовлені строки Покупцеві харчові інгредієнти, а Покупець зобов'язаний прийняти та оплатити вартість харчових інгредієнтів (товар) асортимент, кількість та ціна якого визначається додатками (специфікаціями), які є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору (в редакції протоколу розбіжностей від 21.01.2011 р.) якість товару, що поставляється за цим договором, повинна відповідати вимогам, встановленим щодо такого товару та фізико-хімічним показникам, що визначені у додатку №1 "Фізико-хімічні показники товару, що поставляється по Договору" до цієї угоди.

Згідно з п. 4.4 Договору датою передачі товару є дата, вказана Продавцем у видатковій накладній на товар.

Пунктом 5.1 укладеного між сторонами правочину визначено, що товар вважається прийнятим по кількості - згідно з видатковою накладною, по якості - у відповідності до нормативних документів на цей вид товару, що діють на території України, з урахуванням вимог діючого законодавства.

У відповідності до п. 11.1 Договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє 31 грудня 2011 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань за договором - до моменту їх повного виконання.

Всі зміни та доповнення до цього Договору здійснюються за взаємною згодою сторін у письмовому вигляді в формі додаткової угоди. Всі додатки і додаткові угоди до цього Договору є його невід'ємною частиною, і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками. Інші додатки до договору повинні мати посилання на цей договір, підписані сторонами та скріплені печатками (п. 12.1 Договору).

30.11.2011 р. між сторонами підписано додаткову угоду №1 до Договору, якою контрагенти погодили викласти п. 11.1 у такій редакції: "Цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2012 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором - до моменту їх повного виконання".

29.12.2012 р. між контрагентами укладено додаткову угоду №2 до Договору, якою позивач та відповідач п. 11.1 виклали в такій редакції: "Цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором - до моменту їх повного виконання".

29.12.2013 р. за згодою сторін п. 11.1 правочину викладено в наступній редакції: "Цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, якщо жодна із сторін не заявить про намір його розірвати, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік".

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання умов укладеної між сторонами угоди позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 462 421,25 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними: №К-00000228 від 03.03.2014 р. на суму 130 040,00 грн., №К-00000265 від 11.03.2014 р. на суму 42 280,00 грн., №К-00000282 від 13.03.2014 р. на суму 52 650,00 грн., №К-00000308 від 19.03.2014 р. на суму 14 000,00 грн., №К-00000318 від 20.03.2014 р. на суму 60 020,00 грн., №К-00000323 від 21.03.2014 р. на суму 82 520,00 грн., №К-00000366 від 28.03.2014 р. на суму 9 800,00 грн., №К-00000572 від 24.04.2014 р. на суму 11 160,00 грн., №К-00000605 від 29.04.2014 р. на суму 14 048,25 грн., №К-00000778 від 26.05.2014 р. на суму 23 064,00 грн., №К-00000791 від 27.05.2014 р. на суму 8 544,00 грн., №К-00000843 від 03.06.2014 р. на суму 14 295,00 грн.

З долучених позивачем до матеріалів справи видаткових накладних слідує, що останні підписані представником як Продавця так і Покупця та скріплені печатками обох господарських товариств.

Водночас, судом враховано, що в наданих видаткових накладних як на підставу отримання товару зазначено спірний правочин, а саме: "Договір №11/6 від 20.01.2011 р.".

Заперечення відповідача стосовно того, що надані видаткові накладні не є належним доказом виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару, оскільки поставка товару відбувалась поза межами спірного правочину, суд вважає необґрунтованими в силу наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. зазначено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема статті 9 названого Закону та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Також з п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №06/767/2013 від 29.04.2013 р. вбачається, що факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар.

Таким чином, враховуючи, що жодних зауважень щодо невірності складання видаткових накладних, неточностей відображення в них будь-яких даних, а також приймаючи до уваги той факт, що товар за спірними видатковими накладними відповідач отримував від позивача протягом тривалого терміну, за висновками суду, надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" видаткові накладні є належним підтвердження вчинення господарської операції.

Одночасно, судом враховано, що за поясненнями позивача, до останнього від відповідача не надходило жодних претензій щодо неналежного виконання Продавцем п. 4.5 Договору стосовно надання неповного пакету товаросупроводжуючих документів разом з кожною окремою партією товару.

При цьому, жодних інших правочинів, які б містили всі істотні умови договору купівлі-продажу чи поставки товару у спірному періоді, у тому числі договорів купівлі-продажу в усній формі або укладених у спрощений спосіб шляхом обміну листами, телеграмами та інше, окрім власне спірного Договору матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

Статтею 36 вказаного Кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписом ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що твердження Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" викладені у відзиві на позовну заяву не спростовують факт отримання товару за спірним Договором, за висновками суду останнім не було належними та допустимими доказами доведено правомірність своїх заперечень.

За таких обставин, з огляду на наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що надані позивачем видаткові накладні є належним доказом отримання відповідачем товару за спірним Договором на загальну суму 462 421,25 грн.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Пунктом 7.1 Договору (в редакції протоколу розбіжностей по спірного правочину від 21.01.2011 р.) визначено, що строк та порядок оплати кожної партії товару визначається сторонами у специфікації.

У пункті 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р. визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, враховуючи визначені сторонами в Договорі порядок та строк оплати товару, приймаючи до уваги положення ст. 692 Цивільного кодексу України, а також наявні в матеріалах справи докази передання покупцю товару за спірним правочином, господарський суд встановив, що строк оплати товару за Договором на загальну суму 462 421,25 грн. настав.

Проте, за встановлених у ході судового розгляду даної справи обставин вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" своїх зобов'язань в частині оплати вартості отриманого товару у повному обсязі виконано не було.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач за отриманий від позивача товар за видатковою накладною №К00000228 від 03.03.2014 р. розрахувався частково, сплативши на поточний рахунок позивача грошові кошти у сумі 117 519,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.

Належних та допустимих доказів оплати Покупцем інших видаткових накладних, що вчинялись між сторонами на виконання умов спірного правочину матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, з огляду на зміст заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" заборгованості у розмірі 344 902,25 грн. підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" штрафу у сумі 13 872,64 грн. господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 8.5 Договору (в редакції протоколу розбіжностей до Договору від 21.01.2011 р.) передбачено, що у випадку порушення строків здійснення платежів по цьому договору (несплати, неповної оплати) Покупець зобов'язаний сплатити Продавцю штраф у розмірі 3% вартості товару, за який прострочена оплата.

Пунктом 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р. передбачено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши наданий Товариством з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" розрахунок штрафу за порушення строків оплати вартості отриманого товару у сумі 13 872,64 грн., за висновками суду останній є арифметично невірним, оскільки позивач провів нарахування штрафу на всю суму поставки, при цьому здійснену відповідачем часткову оплату не врахував.

Таким чином, враховуючи умови укладеного між сторонами Договору, проведену відповідачем часткову оплату вартості отриманого товару, за висновками суду правомірним є нарахування штрафу у розмірі 10 347,07 грн.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.1 вказаної вище постанови пленуму Вищого господарського суду України визначено, що Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

В застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97р.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за порушення строків оплати Товариством з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" вартості отриманого товару за Договором, господарський суд встановив, що останній є арифметично вірним, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача 51 097,50 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Одночасно, вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 6 070,43 грн., оскільки позивач при нарахуванні 3% річних невірно визначив період нарахування такої компенсації (плати) за користування відповідачем коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БМБ КОМПАУНД" (02660, м. Київ, вул. Попудренка, 52; ідентифікаційний код 30406297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кук-Україна" (03040, м. Київ, вул. Васильківська, 15/14, кв. 10; ідентифікаційний код 33441453) основний борг у сумі 344 902 (триста сорок чотири тисячі дев'ятсот дві) грн. 25 коп., штраф у сумі 10 347 (десять тисяч триста сорок сім) грн. 07 коп., інфляційні втрати в сумі 51 097 (п'ятдесят одна тисяча дев'яносто сім) грн. 50 коп., 3% річних в розмірі 6 070 (шість тисяч сімдесят) грн. 43 коп. та судовий збір в сумі 8 248 (вісім тисяч двісті сорок вісім) грн. 34 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 26.01.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко