КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 910/12422/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання - Філімонової І.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.14року (повний текст підписано - 14.10.2014р.)

у справі №910/12422/14 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про стягнення 9522,64 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 9 522,64 грн.

Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 9 522,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком, було виплачено страхувальнику, страхове відшкодування при настанні страхового випадку - пошкодження транспортного засобу. Внаслідок виплати страхового відшкодування до позивача в порядку ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних витрат та ліміту відповідальності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2014р. у справі №910/12422/14 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" 9 522, 64 грн. страхового відшкодування та 1 827,00 грн. судового збору.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що виплативши страхове відшкодування страхувальнику, позивач набув право вимоги у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування до особи, відповідальної за завдання матеріального збитку власнику транспортного засобу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Київський страховий дім" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду м.Києва від 09.10.2014 року у справі №910/12422/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у розмірі 3 946,84 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2014р., згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 07.11.2014р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 02.12.14р.

Судове засідання призначене на 02.12.14р. не відбулося, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Тищенко О.В. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.12.14р. розгляд апеляційної скарги призначено на 23.12.14р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року було задоволено клопотання представника позивача про продовження строків розгляду апеляційної скарги та у зв'язку з необхідністю, яка виникла під час розгляду апеляційної скарги, у відповідності до положень ст. 77 ГПК України у розгляді справи було оголошено перерву до 27.01.2015 року.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2014 р. скасувати частково та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити лише у розмірі 3946,84 грн.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів викладених в апеляційній скарзі, проси суд відмовити в її задоволенні та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції 05.04.2013 р. між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (надалі - позивач, Страховик) та Котляр О.О. (Страхувальник) укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів № 0977165, за яким застраховано транспортний засіб марки "БМВ", державний реєстраційний № АА 3443 НР.

22.07.2013 р. в м. Києві відбулась ДТП за участю транспортних засобів "БМВ", державний реєстраційний № АА 3443 НР, під керуванням Котляр О.О., та автомобіля "ЗАЗ", державний реєстраційний № АА 7615 МС, під керуванням водія Глевича О.М.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм Глевичем О.М. вимог Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено автомобіль "БМВ", державний реєстраційний № АА 3443 НР, власнику вказаного транспортного засобу була завдана матеріальна шкода, розмір якої відповідно до Звіту № АА3443НР-14.08/2 від 14.08.2013 р. про оцінку автомобіля, становить 16 293,52 грн.

Отже, на підставі заяви про настання страхового випадку від 23.07.2013 страхувальника - Котляр О.О. було здійснено оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Звіту №АА3443НР-14.08/2 від 02.09.2013 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, оцінка була проведена ТОВ "Гарант-АСІСТАНС", який є суб'єктом оціночної діяльності (Сертифікат № 12231/11, виданий Фондом державного майна України 22.07.2011).

За результатами проведеної оцінки вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля BMW X3 (державний номерний знак АА 3443 YH) в результаті його пошкодження в ДТП, складає 16 293,52 грн.

За страховим випадком - ДТП, що сталась за участю застрахованого автомобіля, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 9 522,64 грн., з яких 6 125,00 грн. зараховано у сплаті страхового платежу.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Договір страхування зумовлює виникнення цивільно-правових відносин, порядок здійснення яких визначається Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування" і іншими нормативно - правовими актами, що регулюють такий вид відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За нормами ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції 05.04.2013 р. між Відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" та Котляр О.О. укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів № 0977165, за яким застраховано транспортний засіб марки "БМВ", державний реєстраційний № АА 3443 НР.

Як стверджує позивач, 22.07.2013 р. відбулась ДТП за участю застрахованого транспортного засобу "BMW X3", державний реєстраційний № АA 3443 HP, внаслідок якої транспортний засіб зазнав пошкодження.

23.07.2013 року Котляр О.О. звернулася до позивача з повідомленням про настання випадку (ДТП), у результаті розгляду якого останнім було здійснено виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 9 522,64 грн.

Відповідно до ст. 228 ГК України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за Договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 наведеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Отже, зі змісту вказаних приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язок з визначення причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків, завданих майну потерпілої особи, покладається на страховика, який здійснив обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, тобто на позивача.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 34 вказаного Закону розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визнання яких містяться в п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р. №8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998 р. №16.

Зі змісту вказано статті вбачається, що належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу є висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

З наявного в матеріалах справи експертного звіту №АА3443НР-14.08/2 від 02.09.2013 з визначення вартості матеріального збитку вбачається, що коефіцієнт фізичного зносу BMW X3, д.н.з. АА 3443 HP, складає нуль, а матеріального збитку завднаного застрахованому автомобілю становить 16 293,52 грн.

Нормою ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

При цьому, належністю доказів є спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

За наявними у справі доказами суд констатував, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 16 293,52 грн. та позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 9 522,64 грн. Сума фактично здійсненого страхового відшкодування (здійснена на підставі наявних в матеріалах справи актах виконаних робіт) не перевищує розміру матеріального збитку, визначеному у Звіті № АА3443НР-14.08/2 від 14.08.2013 р. про оцінку автомобіля.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта щодо недостовірності звіту наявному в матеріалах справи та неможливості врахування його висновків при визначенні розмірів суми коштів для відшкодування завданих транспортному засобу збитків, оскільки дані твердження не має сенсу враховувати з огляду на те, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що визначає розмір збитку. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжні доручення, належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи. (Аналогічні правові позиції викладені в постановах Вищого господарського суду України №5011-7/16471-2012 від 14.05.2013р., №5011-4/16676-2012 від 17.06.2013р., 910/3655/13 від 30.07.2013р.).

Інші твердження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, до уваги судом не приймаються з підстав їх недоведеності, необґрунтованості та невідповідності фактичним обставинам справи.

З огляду на визначені полісом № АС № 3809694 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на зворотну вимогу якої перейшло до позивача, а також розмір вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розмір страхового відшкодування, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача становить суму у розмірі 9 522,64 грн.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 09.10.2014 року по справі № 910/12422/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/12422/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко