ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2015 р. Справа № 923/1877/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Остапенко Т.А. при секретарі Івлевій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, місце проживання: АДРЕСА_2

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, місце проживання: 73000, АДРЕСА_1

про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 20.02.2001 року

від відповідача - не прибув

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення 42737,69 грн. боргу за договором купівлі-продажу від 03.01.2014 року з урахуванням штрафу, 3% річних. 23 січня 2015 року позивачем подано заяву, якою змінено предмет позову та зменшено позовні вимоги до 16568,31 грн., з яких: 15008,30 грн. основного боргу, 1402,12 грн. пені, 157,89 грн. 3% річних. Також позивач просить стягнути з відповідача 1827 грн. судового збору. Дана заява була судом розглянута, задоволена та встановлена нова ціна позову. (а.с.34-36).

Позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи їх порушенням відповідачем ст.ст. 526, 625 ЦК України, договірних зобов'язань.

Відповідач, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з'явився, не скористався наданими йому ст.ст. 22, 59 ГПК України процесуальними правами щодо надання документів, які б підтвердили його доводи та заперечення. Судові акти надіслано за адресою відповідача, яка зазначена у витягу з ЄДРЮО та ФОП. Ухвали суду від 23.12.2014 р. та 13.01.2015 р. повернулись до суду з довідкою пошти про відсутність адресата за зазначеною адресою.

За таких підстав, відповідно до статті 75 ГПК України, справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними в ній доказами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Справу розглянуто в судових засіданнях 13 січня 2014 року та 03 лютого 2015 року.

Статтями 42, 43 ГПК України встановлено, що господарський судовий процес здійснюється на засадах змагальності та рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. При цьому принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень; вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідно до розділу V ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі.

Господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Питання про належність доказів вирішується судом. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування. Письмовими доказами, в розумінні статті 36 ГПК України, є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору і повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі, який дає змогу встановити достовірність документу.

Враховуючи викладене суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення. В судовому засіданні після закінчення розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення з роз'ясненням процедури оскарження рішення та набрання ним законної сили, повідомлено про дату підготовки повного рішення.

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

03 січня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі-позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі-відповідач) укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким ФОП ОСОБА_1 (позивач/продавець) зобов'язується передати, а ФОП ОСОБА_2 (відповідач/покупець) зобов'язується прийняти та оплатити вартість товару, асортимент та загальна кількість якого визначається в накладній (а.с. 7).

Ціна товару визначена в накладних в гривнях, оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця чи готівкою один раз на тиждень. Приймання передавання товару відбувається на території складського приміщення продавця (п.п. 2.1., 2.2., 4.1. Договору).

Пунктом 2.3 договору передбачено, що у разі затримки оплати продукції покупцем за цим договором нараховується штраф в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми реалізованого товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р. По закінченню терміну дії договору, він автоматично пролонгується на рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору ні одна із сторін не заявить про закінчення його дії чи перегляд. (п. 10.3.-10.4.)

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 03.01.2014 р., позивач свої зобов'язання виконав належним чином: 22.04.2014 р. передав відповідачу товар вартістю 15008,30 грн., що підтверджується накладними № 53, 82, 82-1 (а.с. 8-10).

Відповідач поставлений товар прийняв, що підтверджується підписом покупця та печаткою на видаткових накладних і, відповідно, зобов'язаний був розрахуватись в повному обсязі. За отриманий товар відповідач не розрахувався.

28.08.2014 р. відповідачеві надіслана претензія з вимогою про оплату боргу, яка залишена ним без відповіді (а.с. 5, 11).

Отже, відповідачем умови розділу 2, п. 3.4.3. Договору не виконані, що зумовило виникнення заборгованості за договором від 03.01.2014 р. за отриманий товар в сумі 15008,30 грн.

Позовні вимоги у розмірі 16568,31 грн., з яких: 15008,30 грн. основного боргу, 1402,12 грн. пені, 157,89 грн. 3% річних стали предметом судового розгляду у даній справі.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом першим статті 193 Господарського Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Між сторонами виникли правовідносини купівлі-продажу, які врегульовано параграфом 1 глави 54 розділу 3 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проте, відповідачем зобов'язання щодо оплати отриманого товару не виконано. На момент подання позову, сума простроченої заборгованості за договором купівлі-продажу становить 15008,30 грн.

Таким чином, аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 15008,30 грн. є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено до стягнення 1402,12 грн. пені, 157,89 грн. 3% річних.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що у разі затримки оплати продукції покупцем за цим договором нараховується штраф в розмірі 2% за кожен день прострочення від суми реалізованого товару.

Умови нарахування неустойки, узгоджені сторонами в договорі, відповідають визначенню пені, передбаченому ЦК України. Отже сторонами за прострочення оплати отриманої продукції в договорі визначено відповідальність у вигляді пені.

Враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, суд, перевіривши розрахунок суми пені, здійснений позивачем, відповідно до періоду виникнення заборгованості, передбачених договором, визнає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строку оплати отриманого товару та задовольняє ці вимоги в сумі - 472,86 грн. Пеня в сумі 929,26 грн. заявлена позивачем до стягнення безпідставно.

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі і за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Невиконання відповідачем зобов'язання по оплаті грошових коштів в сумі 15008,30 грн. основного боргу на момент звернення до суду підтверджено матеріалами справи, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є правомірними та обґрунтованими. Перевіривши розрахунок суми 3% річних, наведений позивачем, суд задовольняє їх в сумі заявленій до стягнення 157,89 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (73000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 15008,30 грн. боргу, 472,86 грн. пені, 157,89 грн. 3% річних, 1722,86 грн. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 929,26 грн. пені.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Суддя Т.А. Остапенко