ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

27 січня 2015 р. Справа № 902/1547/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Стефанів Т.В.,

при секретарі судового засідання Незамай Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 902/1547/14

за позовом:ОСОБА_1

АДРЕСА_1

до: Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff",

22800, Вінницька область, м. Немирів, вул. Горького, 31

про стягнення 139 875, 00 грн

за участю :

ОСОБА_2., згідно паспору;

ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" - Горошко Д. В., згідно довіреності;

присутній ОСОБА_3. ;

арбітражний керуючий (розпорядник майна ДП "УГК "Nemiroff") Сокол О. Ю.- не з'явився

ВСТАНОВИВ :

В провадженні судді Лабунської Т. І. перебувала справа №902/1547/14 за позовом ОСОБА_1 до ДП "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (далі - ДП "УГК "Nemiroff") про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 93716,25 грн.

Вказана справа є пов'язаною із справою №902/798/14 про банкрутство ДП "УГК "Nemiroff", яка перебуває в провадженні судді Стефанів Т. В.

Ухвалою від 03.11.2014 р. порушено провадження у справі № 902/1547/14 суддею Лабунською Т.І., у зв'язку з перебуванням судді Стефанів Т. В. на лікарняному.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області зазначена справа передана судді Стефанів Т. В., яка ухвалою від 11.11.2014 р. прийняла зазначену справу до свого провадження з призначенням її до розгляду 04.12.2014 р.

Ухвалою від 04.12.2014 р. у зв'язку з ненаданням сторонами всіх доказів, необхідних для вирішення спору, розгляд справи було відкладено до 16.12.2014 р. 16.12.2014 р. суд, розглянувши клопотання сторін про продовження строку розгляду справи на 15 днів задовольнив його, розгляд справи відклав до 15.01.2014 р. Ухвалою від 14.01.2015 р. розгляд справи відкладено до 27.01.2015 р.

В судове засідання 27.01.2015 р. з'явилися позивач та представник відповідача.

В ході розгляду справи по суті позивач позовні вимоги підтримав з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у позові та заяві, зокрема просить сягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку з 25 липня 2014 року із розрахунку 1398,75 грн за кожен день затримки, а всього станом на 16.12.2014 р. кошти в сумі 139 875, 00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява (вх. №08-46/12673/14 канцелярії суду від 16.12.2014 р.) про збільшення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку з 25.07.2014 р. із розрахунку 1398,75 грн за кожен день затримки, що станом на 16.12.2014 р. становить 139 875, 00 грн судом приймається, оскільки в даному випадку, як вбачається із матеріалів справи та характеру відносин, які склались між сторонами, дії позивача стосовно збільшення позовних вимог не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

При цьому суд враховує положення п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік збільшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі збільшення позовних вимог, якщо заяву прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, в даному випадку - це є сума 139 875, 00 грн.

Суд розглядає справу з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач відзиву, заперечень проти позову не надав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вимоги чинного законодавства, в тому числі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом встановлено наступне.

За результатами розгляду цивільної справи №753/11485/14-ц позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» задоволено. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року стягнуто з Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 103 423,94 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 330,00 грн., а всього 181 753 гривні 94 копійки.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_1 Дарницький районний суд міста Києва встановив, що наказом ДП «УГК «Nemiroff» №815/К від 29.04.2014 року директора юридичного департаменту ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 30.04.2014 р. на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Зазначеним наказом бухгалтерію підприємства зобов'язано провести з ОСОБА_1 повний розрахунок, в тому числі нарахувати компенсацію за невикористані відпустки.

Судом встановлено, що ні в день звільнення, ні пізніше, грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки позивачу виплачена не була.

Доказів, які б спростовували виконаний позивачем розрахунок грошової компенсації за невикористану відпустку, відповідач не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи, що компенсацію за невикористану відпустку ОСОБА_2 повинен був отримати 30 квітня 2014 р., станом на 24 липня 2014 р. затримка розрахунку складає 56 робочих днів (травень - 19, червень - 19, липень - 18).

За розрахунком позивача його середня заробітна плата, обчислена відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передували звільненню, становить 1398,75 грн. (24750+31200) : 40 (кількість робочих днів у лютому та березні 2014 р.).

За наслідком апеляційного оскарження вищезазначеного рішення ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2014 року відмовлено ДП «УГК «Nemiroff» у задоволенні заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 липня 2014 року та відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 24.12.2014 р. по справі № 6-42741ск14 касаційну скаргу ДП «УГК «Nemiroff» на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20.10.2014 р. відхилив, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20.10.2014 р. залишив без змін.

05.11.2014 р. на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року, яке набрало законної сили 18.08.2014 р. видано виконавчий лист щодо стягнення з ДП «УГК «Nemiroff» (22800, Вінницька область, м. Немирів, вул. Горького, 31; ) на користь ОСОБА_1 (02068, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 103 423,94 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 330,00 грн., а всього 181 753 гривні 94 копійки.

23.01.2015 р. до господарського суду Вінницької області позивачем надіслано клопотання про долучення доказів, де позивач повідомив суд, що 12 грудня 2014 року на його рахунок надійшли кошти, які ДП «УГК «Nemiroff» мало сплатити позивачу для погашення заборгованості по грошовій компенсації за невикористану відпустку, на підтвердження чого до клопотання додано копію реєстру руху коштів по рахунку позивача.

Таким чином за затримку повного розрахунку при звільненні, позивач просить стягнути з відповідача 139 875, 00 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 25.07.2014 р. по 12.12.2014 р. із розрахунку 1398,75 грн за кожен день затримки (затримка розрахунку складає 100 робочих дні : серпень 20, вересень 27, жовтень 23, листопад 20, грудень 10).

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, розрахунок заявлених до стягнення 139 875, 00 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, дійшов висновку, що дані вимоги підлягають задоволенню, як такі, що відповідають законодавству.

Зокрема приписом ч. 7 ст. 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь - яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Пунктом 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 липня 2014 року, яке набрало законної сили 18.08.2014 р, задоволено цивільний позов по справі №753/11485/14-ц ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff», стягнуто з Дочірнього підприємства «Українська горілчана компанія «Nemiroff» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 103 423,94 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 78 330,00 грн., а всього 181 753 гривні 94 копійки.

За таких обставин, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24.07.2014 року має для господарського суду Вінницької області преюдиційне значення, яким встановлено, що наказом ДП «УГК «Nemiroff» №815/К від 29.04.2014 року директора юридичного департаменту ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 30.04.2014 р. на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, яким (наказом) бухгалтерію підприємства зобов'язано провести з ОСОБА_1 повний розрахунок, в тому числі нарахувати компенсацію за невикористані відпустки. Разом з тим ні в день звільнення, ні пізніше, грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки позивачу виплачена не була. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 для виплати середнього заробітку за весь період затримки розрахунку становить 1398 (одна тисяча триста дев'яносто вісім) гривень 75 копійок.

Як вже було зазначено позивач просить суд стягнути з відповідача 139 875, 00 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 25.07.2014 р. по 12.12.2014 р. із розрахунку 1398,75 грн за кожен день затримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За частиною 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Доказів проведеня розрахунків із позивачем відповідачем, розпорядником майна не надано.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України підприємство, установа, організація згідно з частиною 1 ст. 117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено вище, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, ДП «УГК «Nemiroff» не виплатило ОСОБА_1. заборгованість по заробітній платі, тому на підставі статті 117 КЗпП України позивач ОСОБА_2. має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітньої плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

Таким чином суд, враховуючи положення Порядку обчислення середньої заробітньої плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, здійснивши перевірку розрахунку середнього заробітку заявника за весь час затримки за період з 25.07.2014 року до 12.12.2014 р., що становить 100 днів в розмірі 139 875, 00 грн (1398,75Х100), приходить до висновку, що останній відповідає діючому законодавству, а тому підлягає визнанню судом.

Частиною 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

В п.3 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 25.08.2011 року № 01-06/1175/2011 вказано, що розмір ставки судового збору (станом на 1 січня календарного року) у кожному конкретному випадку визначається виходячи з того розміру МЗП, який було встановлено законом на момент сплати судового збору (станом на 1 січня календарного року).

Станом на 1 січня 2015 року, розмір мінімальної заробітної плати становить 1 218,00 грн.

Частинами 1-3 ст. 49 ГПК України визначено, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог

Керуючись ст.ст. 43, 45, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, Вінницька область, м. Немирів, вул. Горького, 31, код 30805594) на користь ОСОБА_1 (02068, м. Київ, АДРЕСА_1, ідент.номер НОМЕР_1) - 139 875, 00 грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Українська горілчана компанія "Nemiroff" (22800, вул. Горького, 31, м. Немирів, Вінницька обл., код 30805594) до Державного бюджету України 2 797, 5 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02 лютого 2015 р.

Суддя Стефанів Т.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи.