ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р.Справа № 5017/62/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився, повідомлений належним чином;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином;

від ДВС: Бойко О.О., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області

на ухвалу господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року

по справі № 5017/62/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Тайс»

до Фермерського господарства «Г.О.Р.»

про стягнення 40 574,82 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2012р. по справі № 5017/62/2012 позов товариства з обмеженою відповідальністю „Корпорація „Агросинтез" було задоволено частково, вирішено стягнути з фермерського господарства „Г.О.Р." (далі по тексту - ФГ „Г.О.Р.") суму основного боргу в розмірі 18 240,00 грн., відсотки за користування товарним кредитом в сумі 280,11 грн., відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в сумі 9 384,00 грн., пеню в сумі 811,53 грн., штраф в сумі 11 688,07 грн., судовий збір в сумі 1 602,71 грн., в задоволенні решти позову було відмовлено.

На виконання названого рішення, 30.03.2012р. господарським судом було видано відповідний наказ.

Ухвалою від 24.04.2013р. господарським судом в порядку ст. 25 ГПК України було замінено сторону по справі № 5017/62/2012 - товариство з обмеженою відповідальністю „Корпорація „Агросинтез", його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" (далі по тексту - ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс").

01.07.2014р. до господарського суду Одеської області надійшла скарга ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс" на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області в порядку, передбаченому ст. 121-2 ГПК України, у відповідності до якої скаржник просить суд визнати дії вказаного органу державної виконавчої служби, вчинені в процесі примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 30.03.2012р. по справі № 5017/62/2012, щодо винесення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження" постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. протиправними, передчасними та незаконними, а також визнати недійсною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області від 29.05.2014р. про повернення наказу господарського суду Одеської області від 30.03.2012р. по справі № 5017/62/2012 стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року (суддя Желєзна С.П.) скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" (вх. № 2-2684/14 від 01.07.2014р.) на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області - задоволено частково.

Визнано незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422.

Визнано незаконною та скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422, винесену Відділом державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області.

В частині вимог скарги про визнання передчасними дій Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422 - відмовлено.

При винесенні ухвали господарський суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання незаконними дій Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422, а також про необхідність визнання незаконною та скасування вказаної постанови, оскільки вимоги скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс не були спростовані будь-якими доказами з боку органу державної виконавчої служби.

При цьому, господарський суд відмовив ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у задоволенні вимог скарги в частині визнання передчасними дій Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079422, оскільки законом не передбачено такої форми оскарження дій органу державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, відділ Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить залучити до матеріалів справи в якості доказів у справі матеріали виконавчого провадження ВП №42079422, скасувати ухвалу суду, та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які полягають в наступному.

Зокрема, скаржник зазначає, що в процесі примусового виконання наказу №5017/62/2012 державним виконавцем 11.03.2014 року направлено запити про розшук майна боржника до всіх реєструючих установи (РБТІ, МРЕВ ДАЇ, податкової інспекції, відділу держкомзему, інспекції держтехнагляду, державного реєстратору). На відповідні запити надійшли відповіді, що рухомого та нерухомого майна, земельних ділянок, транспорту, та сільгосптехніки за боржником не зареєстровано, та у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні.

Також апелянт наголошував, що 11.03.2014 року та 20.05.2014 року перевірявся майновий стан боржника за його юридичною адресою м.Ананьїв Одеської області вул..Аносова,45/4, але майна підлягаючого опису або будь-яких посадових осіб ФГ «Г.О.Р.» виявлено не було, про що складались відповідні акти державного виконавця.

Разом з тим, скаржник зауважував, що згідно ухвали господарського суду Одеської області від 13.08.2014 року по даній справі було призначено розгляд скарги у залі судових засідань №14 на 3 поверсі, куди прибув у визначений судом час представник відділу ДВС, однак не був допущений до залу; згодом представник дізнався про те, що судове засідання вже відбулось у залі №14 на 5 поверсі.

Таким чином, з пояснень скаржника вбачається, що ним не були надані матеріали виконавчого провадження ВП №42079422 для огляду в судовому засіданні через обставини, що від нього не залежали.

В судове засідання 27.01.2015 року представники позивача та відповідача не з'явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

З цього приводу слід звернути увагу на приписи п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши представника ДВС, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду та відмови в задоволенні скарги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2012р. по справі № 5017/62/2012 позов товариства з обмеженою відповідальністю „Корпорація „Агросинтез" було задоволено частково, вирішено стягнути з фермерського господарства „Г.О.Р." (далі по тексту - ФГ „Г.О.Р.") суму основного боргу в розмірі 18 240,00 грн., відсотки за користування товарним кредитом в сумі 280,11 грн., відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами в сумі 9 384,00 грн., пеню в сумі 811,53 грн., штраф в сумі 11 688,07 грн., судовий збір в сумі 1 602,71 грн., в задоволенні решти позову було відмовлено.

На виконання названого рішення, 30.03.2012р. господарським судом було видано відповідний наказ.

Ухвалою від 24.04.2013р. господарським судом в порядку ст. 25 ГПК України було замінено сторону по справі № 5017/62/2012 - товариство з обмеженою відповідальністю „Корпорація „Агросинтез", його правонаступником - товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" (далі по тексту - ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс").

Проаналізувавши матеріали справи та апеляційного провадження, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні вищезазначеної скарги, виходячи з такого.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2014 року заступником начальника відділу ДВС Ананьївського районного управління юстиції Бойко О.О. відкрито виконавче провадження з виконання наказу №5017/62/2012 від 30.03.2012р.

Як вбачається з наданих скаржником копій матеріалів виконавчого провадження, 11.03.2014 року за вих.№798 начальником відділу ДВС направлено запити про розшук майна боржника до відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області про наявність на ім'я ФГ «Г.О.Р.» договорів оренди або суборенди земельних ділянок, а також земельних ділянок у власності вказаної особи; до ВРЕВ ДАЇ - про наявність зареєстрованих на ім'я ФГ «Г.О.Р.» транспортних засобів, до держінспекції сільського господарства - про наявність зареєстрованої на ім'я боржника тракторної та сільськогосподарської техніки; до Ананьївського БТІ - про наявність зареєстрованого на ім'я боржника нерухомого майна, до ДПІ - про наявність відкритих рахунків на ім'я боржника.

Постановою від 24.02.2014 року про арешт боржника відділом ДВС Ананьївського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що борг за виконавчим документом у встановлений строк не погашений, та накладено арешт на майно ФГ «Г.О.Р.» на суму 102 634,94 грн., заборонено здійснювати відчуження майна, що належить ФГ «Г.О.Р.» на суму 102 634,94 грн.

Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 23.05.2014 року, відділом ДВС накладено обтяження на все нерухоме майно, що належить боржнику.

Згідно відповіді ДПІ № від 21.05.2014 року на запит №4847679 від 20.05.2014 року про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами, у боржника наявні два рахунки у ПАТ «Приватбанк», на яких відсутні кошти для виконання постанови державного виконавця.

Відповідно до відповіді відділу Держкомзему в Ананьївському районі Одеської області від 17.03.2014р. №01-01-05/763 повідомлено, що на ім'я ФГ «Г.О.Р.» не зареєстровано державного акту на земельну ділянку.

Листом від 20.03.2014р. Державна інспекція сільського господарства України повідомила про відсутність техніки у боржника.

24.02.2014 року постановою заступника начальника відділу ДВС Ананьївського районного управління юстиції приєднане виконавче провадження №42079550 до зведеного виконавчого провадження №44248863.

Відповідно до актів державного виконавця від 11.03.2014 року та від 20.05.2014 року встановлено, що на момент виходу за вказаною адресою майна або посадових осіб боржника не виявлено, будинок занедбаний та встановлено відсутність майна боржника.

Крім того, 29.05.2014 року начальником відділу ДВС направлено до Ананьївського районного суду Одеської області подання за вих..№2287 про винесення ухвали про тимчасове обмеження особі боржника Горіну Олександру Анатолійовичу у праві виїзду за межі України до виконання ФГ «Г.О.Р.» своїх зобов'язань по виплаті боргу в сумі 60628,52 грн. згідно рішення господарського суду Одеської області №5017/100/2012 від 10.04.2012 року.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області в задоволенні подання відділу ДВС Ананськоївського РУЮ Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Горіну О.А. відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.ч. 1, 2, п.п. 6, 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Положеннями ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.2. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Дослідивши зміст матеріалів виконавчого провадження, якими підтверджується низка заходів, здійснених державним виконавцем, судова колегія зазначає, що при здійсненні виконавчого провадження про стягнення із боржника ФГ «Г.О.Р.» грошових коштів на виконання наказу господарського суду Одеської області по даній справі від 30.03.2012 року, державний виконавець здійснив всіх можливих заходів, направлених на виявлення майна, в т.ч. грошових коштів, боржника, за рахунок якого можливе погашення вимог стягувача за виконавчим документом.

Зокрема, державним виконавцем здійснювались такі заходи, як направлення запитів про розшук майна боржника до відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області, до ВРЕВ ДАЇ, до Державної інспекції сільського господарства, до Ананьївського БТІ, до ДПІ, до державного реєстратора з метою виявлення коштів або майна боржника, які можливо стягнути на виконання наказу по даній справі, що відповідає приписам ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, постановою від 24.02.2014 року про арешт боржника відділом ДВС Ананьївського районного управління юстиції Одеської області накладено арешт на майно ФГ «Г.О.Р.» на суму 102 634,94 грн.; також державним виконавцем 29.05.2014 року направлено подання за вих..№2287 про винесення ухвали про тимчасове обмеження особі боржника Горіну Олександру Анатолійовичу у праві виїзду за межі України до виконання ФГ «Г.О.Р.» своїх зобов'язань по виплаті боргу в сумі 60628,52 грн. згідно рішення господарського суду Одеської області №5017/100/2012 від 10.04.2012 року, яке залишено ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області без задоволення.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що державним виконавцем належним чином здійснювались всі заходи, направлені на виявлення майна чи посадових осіб боржника, які виявились безрезультатними, з незалежних від виконавця причин.

Відповідно до п. 8 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 р. № 04-5/365 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змінами та доповненнями) за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Судова колегія вважає, що дані обставини не були досліджені судом першої інстанції, тому вважає за необхідне встановити підстави ненадання представником відділу Державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження в судовому засіданні суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2014 року ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулось до суду зі скаргою на дії ВДВС Ананьївського РУЮ Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 01.07.2014 року скаргу прийнято до розгляду та призначено на 06.08.2014 року о 15.10, в залі №14, 5й поверх. Зобов'язано відділ ДВС надати матеріали виконавчого провадження з примусового виконання наказу по даній справі.

Визнано явку представників сторін та органу ДВС обов'язковою.

Як вбачається з матеріалів справи, в судове засідання 06.08.2014 року представник ДВС з'явився, однак у зв'язку з ненаданням витребуваних документів та нез'явленням представників позивача та відповідача розгляд скарги відкладено на 13.08.2014р., у залі №14 на 5му поверсі.

Повторно зобов'язано відділ ДВС надати матеріали виконавчого провадження з примусового виконання наказу по даній справі та визнано явку представників сторін та органу ДВС обов'язковою.

В судовому засіданні 13.08.14 року, у зв'язку з повторним нез'явленням представників сторін та неподанням сторонами витребуваних документів та доказів по справі відкладено розгляд скарги на 08.09.2014р. о 12:00, в залі №14 на 3му поверсі.

Визнано явку представників сторін та органу Державної виконавчої служби обов'язковою.

З матеріалів справи вбачається, що 08.09.2014 року судове засідання по розгляду скарги на дії ДВС по даній справі відбулось у залі №11 господарського суду Одеської області, що не відповідає відомостям, зазначеним в ухвалі господарського суду Одеської області від 13.08.14 року (а.с.145,154).

Отже, судова колегія вважає, що зазначення в ухвалі господарського суду Одеської області від 13.08.2014р. місце судового засідання - зал №14 на 3 поверсі, зважаючи на те, що зал №14 знаходиться на 5 поверсі, стало причиною неприйняття представником відділу Державної виконавчої служби участі в судовому засіданні та ненадання ним витребуваних матеріалів виконавчого провадження, які неодноразово були витребувані судом першої інстанції та мають суттєве значення для вирішення спору по суті.

Згідно зі ст. ст. 42, 43 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Крім того, судова колегія звертає увагу на приписи ст.65 ГПК України, якими передбачено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, витребує від сторін, інших підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, їх посадових осіб документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Приймаючи рішення у справі 08.09.2014 року за відсутності представника державної виконавчої служби, суд, не зважаючи на відсутність витребуваних від ДВС документів, які згідно зі ст. 65 ГПК України є необхідними для вирішення спору, не скористався повноваженнями, наданими ст. 77 ГПК України, якою унормовано, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; неподання витребуваних доказів.

Отже, місцевим господарським судом розглянуто справу за відсутності представника державної виконавчої служи (при тому, що явка визнана обов'язковою) та за відсутності витребуваних від нього доказів (є необхідними для вирішення спору), що є порушенням норм процесуального права, зокрема, ст. 129 Конституції України та ст. 22, 43, 77 ГПК України.

У разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду представників учасників процесу, якщо їх присутність було визнано обов'язковою, суддя вправі притягти учасника процесу до відповідальності, встановленої п. 5 ст. 83 ГПК України, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено ч. 1 ст. 90 ГПК України.

Такої ж думки притримується Вищий господарський суд у п. 3.9.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 (із змінами і доповненнями).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на дії державного виконавця, з підстав її необґрунтованості та недоведеності, оскільки в виконавчому провадженні по примусовому виконанню наказу по даній справі державним виконавцем належним чином здійснено заходи для виявлення майна та грошових коштів боржника для погашення заборгованості.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим оскаржувану ухвалу господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по справі № 5017/62/2012 слід скасувати, та відмовити в задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області.

Керуючись ст.ст. 99, п.2 ст.103,106, 121-2 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 08 вересня 2014 року по справі № 5017/62/2012 скасувати.

В задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області - відмовити.

Справу №5017/62/2012 направити до господарського суду Одеської області

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 30.01.2015 р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя О.О. Журавльов

Суддя В.А. Лисенко