РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа №917/2314/14

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна"

до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

про стягнення 346 748,03 грн.

Представники сторін:

від позивача: Філіпчук Н.М. - представник за довіреністю б/н від 26.11.2014 року;

від відповідача: Лисенко В.А. - представник за довіреністю № 210D/2014 від 23.05.2014 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення 346 748,03 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, в порушення норм чинного законодавства України та договору добровільного страхування №12-88/19/00821 від 01.07.2008 року публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" належним чином не виконано взяті на себе зобов'язання у зв'язку з чим недоотримана вигодо набувачем сума страхового відшкодування становить 184 492,14 грн.

У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в суму 184 492,14 грн. та пеню за невиконання зобов'язань у розмірі 162 255,89 грн.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 року відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України порушено провадження у справі №917/2314/14.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 04.12.2014 року справу передано за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 12.01.2015 року.

У судове засідання 12.01.2015 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 12.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 013.

Представник відповідача позивач подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.01.2015 року відкладено розгляд справи на 27.01.2015 року.

В судовому засіданні 27.01.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

27.06.2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк») (банк) та Максимовим Олександром Олексійовичем (позичальник) укладено кредитний договір №ML-D03/099/2008, відповідно до умов якого банком надано у користування клієнту кредитні кошти у сумі 250 000,00 дол. США, на споживчі цілі, строком до 23.06.2023 року.

01.07.2008 року між відкритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство Страхова компанія "Універсальна") (страховик) та Максимовим Олександром Олексійовичем (страхувальник) укладено договір №22-651/19/00821 добровільного страхування позичальника банку від нещасних випадків.

Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Вигодонабувачем за договором є закрите акціонерне товариство «ОТП Банк».

Відповідно до п.1.2 договору страхування, об'єктом страхування є майнові інтереси, пов'язані з життям та здоров'ям страхувальника.

Згідно з п.2.1 договору страхування, нещасним випадком за цим договором визнається раптова, незалежна від волі страхувальника, випадкова подія, що призвела до тимчасового розладу його здоров'я, встановлення первинної інвалідності або загибелі (смерті).

Пунктом 2.2.2 договору страхування передбачено, що страховим випадком за цим договором є: смерть страхувальника внаслідок нещасного випадку.

30.09.2008 року Максимов О.О. загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

07.10.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» звернувся до відповідача з заявою №3/456 про здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування позичальника банку від нещасних випадків №22-651/19/00821 від 01.07.2008 року.

24.11.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» звернувся до відповідача з заявою (повторно) №04/524 про здійснення страхової виплати за договором добровільного страхування позичальника банку від нещасних випадків №22-651/19/00821 від 01.07.2008 року.

Листом №3819 від 25.11.2008 року відповідач повідомив ЗАТ «ОТП Банк» про те, що рішення щодо здійснення страхової виплати буде прийняте після отримання відповіді з медичного закладу.

Листом вих. № 04/584 від 16.12.2008 року ЗАТ «ОТП Банк» повідомив страховика, що розмір фактичної заборгованості страхувальника перед банком по кредитному договору становить 1 386 992,14 грн., а також просив перерахувати страхову виплату на свою користь.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем 26.01.2009 року відповідачем складено акт №11,2-2003 яким визнано смерть Максимова О.О. страховим випадком та вирішено виплатити вигодонабувачу страхову виплату в розмірі 1 212 500,00 грн.

Відповідно до п.6.1 договору страхування рішення про здійснення страхової виплати (про відмову у виплаті) приймається страховиком протягом 10-ти робочих днів з дня отримання усіх необхідних документів і оформляється страховим актом. Страхова виплата здійснюється протягом 5-ти банківських днів, після підписання страхового акту. Страхова виплата здійснюється шляхом перерахування суми страхової виплати (її частини) на рахунок вигодонабувача, в рахунок погашення фактичної заборгованості страхувальника за кредитним договором, укладеним між страхувальником та вигодонабувачем. При цьому під «фактичною заборгованістю» розуміємо всю суму боргових зобов'язань страхувальника перед вигодонабувачем за вищевказаним кредитним договором, станом на дату здійснення страхової виплати. Інша частина страхової виплати, що не належить вигодонабувачу, виплачується страхувальнику (законним спадкоємцям). Сума, що підлягає перерахуванню на рахунок вигодонабувача, повинна бути письмового погоджена із страхувальником (законними спадкоємцями) та вигодонабувачем. Інший порядок здійснення страхової виплати можливий лише за письмового погодження із вигодонабувачем.

Згідно статті 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до пп. 6.8.1. п. 6.8 договору страхування, у разі смерті страхувальника страховиком здійснюється виплата в розмірі 100 % страхової суми.

Згідно з додатком №1 до договору страхування на строк з 02.07.2008 року по 24:00 год. 01.07.2009 року страхова сума становить 1 212 500,00 грн.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Оскільки, заборгованість за кредитним договором (1 386 992,14 грн.) перевищувала розмір страхової суми (1 212 500,00 грн.), тому відповідачем правомірно вирішено виплатити страхове відшкодування в розмірі 100% страхової суми, а саме: 1 212 500,00 грн.

Виплата в розмірі 1 212 500,00 грн. здійснювалась наступним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, а саме:

06.02.2009 року - 100 000,00 грн.;

12.02.2009 року - 100 000,00 грн.;

19.02.2009 року - 100 000,00 грн.;

26.02.2009 року - 100 000,00 грн.;

05.03.2009 року - 100 000,00 грн.;

12.03.2009 року - 112 500,00 грн.;

19.03.2009 року - 100 000,00 грн.;

30.03.2009 року - 100 000,00 грн.;

03.04.2009 року - 90 000,00 грн.;

09.04.2009 року - 100 000,00 грн.;

17.04.2009 року - 100 000,00 грн.;

22.04.2009 року - 100 000,00 грн.;

29.04.2009 року - 10 000,00 грн.

18.03.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (фактор) та публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) укладеного договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №1677.

Згідно з витягу з додатку 1 до договору відступлення права вимоги від 18.03.2011 року, уступка відбулась щодо кредитного договору №ML-D03/099/2008 від 27.06.2008 року Максимова О.О. на суму 30 916,83 доларів США (24 696,10 доларів США- загальна суму боргу за кредитним договором, 6 220,73 доларів США - загальна сума процентів).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт щодо уступки права вимоги сторонами не заперечувався.

Оскільки, позивачем заявлено до відповідача вимога щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 184 492,14 грн., що становить різницю фактичної суми заборгованості за кредитом станом на 16.12.2008 року - 1 386 992,14 грн. і фактично перерахованої суми страховою компанією суми за весь період проведення строхових виплат - 1 202 500,00 грн., а судовм встановлено, що відповідачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 1 212 500,00 грн., що становить 100% страхової суми згідно з умовами договору, тому вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню за невиконання зобов'язання в розмірі 162 255,89 грн. за період з 31.01.2009 року по 08.08.2014 року

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 5.13 договору страхування передбачено, що страховик зобов'язаний за несвоєчасне здійснення страхової виплати у строк, передбачений розділом 6 договору сплатити пеню в розмірі 0,1% простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 25% від суми страхової виплати.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відзиві на позов відповідач просив застосувати строк позовної давності до стягнення пені.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява від 05.11.2014 року надійшла до суду 10.11.2014 року, а направлена поштою 06.11.2014 року.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що рішення про здійснення страхової виплати було прийнято страховиком 26.01.2009 року, а остання частина страхової виплати була перерахована на користь АТ «ОТП Банк» у квітні 2009 року, а позивач звернувся до суду 06.11.2014 року, тому вимоги щодо нарахування пені за прострочку виплати страхової суми в розмірі 162 255,89 грн. не підлягають задоволенню, у зв'язку із спливом позовної давності.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 10.02.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий