Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" лютого 2015 р. Справа № 906/1596/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Рибченко О.Г., довіреність від 10.12.2013р.,

від відповідача: Дідурик Л.І. довіреність №5 від 22.12.2014р.,

Ходаковська О.В., довіреність №5 від 22.12.2014р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Наш папір" (м.Київ)

до Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" (м.Житомир)

про стягнення 79765,67 грн. (відповідно до заяви про зменшення позовних вимог за вих.№4 від 26.01.2015р.)

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Наш папір" (м.Київ) звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" (м.Житомир) про стягнення 120269,62грн.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 04.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №906/1596/14, розгляд справи призначено на 25.12.2014р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

В засіданні 25.12.2014р. позивачем подано, зокрема, заяву про компенсацію судових витрат про покладення на відповідача витрат на оплату судового збору за подання позову в сумі 2405,40грн. та витрат на оплату послуг адвоката в сумі 16000,00грн.; а також, заяву про зменшення позовних вимог (вх.№02-44/1293/14 від 25.12.2014р.), за якою, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем розміру заборгованості перед позивачем за договором №КНП131112 від 12.11.2013р. у сумі 500,00грн., позивач зменшив суму позовних вимог та просив стягнути з ПП "Житомироблдрукарня" на користь ТОВ "Компанія "Наш папір" 119769,62 грн., з яких сума основного боргу за поставлений товар становить 84529,70 грн. (у т.ч.ПДВ), 8502,97 грн. штрафу у розмірі 10% від простроченої до оплати суми, 9697,68 грн. пені та 17039,27 грн. 36% річних. Представник позов підтримав із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив його задовольнити.

Враховуючи приписи ст.22, ст.55 Господарського процесуального кодексу України щодо права позивача визначати ціну позову та зменшувати позовні вимоги, господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог за вих.№2 від 25.12.2014р. (вх.№02-44/1293/14 від 25.12.2014р.).

Представники відповідача в судовому засіданні подали відзив на позовні вимоги про стягнення заборгованості за вих.№169 від 24.12.2014р. (вх.№17504/14 від 25.12.2014р.), з додатками згідно переліку. Представники відповідача в засіданні просили надати час для проведення взаємозвірки з позивачем та здійснення відновлюючого балансу. Представники також просили, у разі підтвердження суми боргу, розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців та не застосовувати штрафні санкції і пеню, а також, врахувати складне фінансове становище ПП "Житомироблдрукарня", та ту обставину, що воно знаходиться на межі банкрутства.

За таких обставин, враховуючи необхідність подання додаткових доказів по справі, ухвалою суду від 25.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 26.01.2015р.

В засіданні суду 26.01.2015р. представник позивача подав, зокрема, заяву про зменшення позовних вимог (вих.№4 від 26.01.2015р., вх.№02-44/60/15 від 26.01.2015р.). Відповідно до зазначеної заяви позивач просить суд стягнути з Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Наш папір" 79765,67 грн., з яких сума основного боргу за поставлений товар становить 44529,70 грн., у тому числі ПДВ, штраф у розмірі 10% від простроченої до оплати суми становить 8502,97 грн., пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань становить 9697,68 грн., 36% річних становить 17035,32 грн. Окрім того, позивачем подано заперечення на клопотання відповідача про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення (вих.№4 від 26.01.2015р., вх.№976/15 від 26.01.2015р.), згідно якого, позивач заперечує проти клопотання відповідача про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, наводить з цього приводу свої аргументи та просить суд відмовити у задоволенні даного клопотання. До заперечень додано копію контракту №241013/ВК від 24.10.2013р.

Представники відповідача в судовому засіданні подали додаткові пояснення на позовні вимоги про стягнення заборгованості (вих.№3 від 21.01.2015р., вх.№977/15 від 26.01.2015р.). До пояснень додано документи згідно наведеного переліку, за виключенням копії платіжного доручення №1309 від 20.01.2015р. на суму 20296,87 грн., зазначеного в пункті 9"а" додатків.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Представники відповідача суму боргу визнали та зазначили, що заперечень до розрахунку немає, просять суд зменшити штрафні санкції та розстрочити виконання рішення суду на чотири місяці.

Представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій та розстрочення виконання рішення суду з підстав, викладених у запереченнях за вих.№4 від 26.01.2015р. (вх.№976/15 від 26.01.2015р.).

Враховуючи приписи ст.22, ст.55 Господарського процесуального кодексу України щодо права позивача визначати ціну позову та зменшувати позовні вимоги, господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог за вих.№4 від 26.01.2015р. (вх.№02-44/60/15 від 26.01.2015р.), розгляд справи здійснювати в межах визначеної даною заявою ціни позову в сумі 79765,67 грн.

За таких обставин, з урахуванням поданого представником відповідача клопотання (вх.№02-44/59/15 від 26.01.2015р.) про відкладення розгляду справи (оголошення перерви в судовому засіданні) та продовження строку вирішення спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України, у зв'язку з необхідністю надати відповідні докази для розгляду справи та в обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду, господарський суд ухвалою від 26.01.2015р. оголосив перерву в судовому засіданні до 03.02.2015р., продовживши строк розгляду спору у відповідності до ч.3 ст.69 ГПК України за мотивованим клопотанням представника відповідача.

29.01.2015р. до суду надійшли додаткові пояснення відповідача на позовні вимоги про стягнення заборгованості (вх.№02-19/9/15, а.с.162-167), в яких відповідач зокрема, вказав, що заявлена до відшкодування сума витрат на послуги адвоката - 16000,00 грн. є неспіврозмірною із заявленими вимогами та істотно завищеною, а також просив суд: зменшити суму штрафних санкцій на свій розсуд з врахуванням майнового стану відповідача та тієї обставини, що майже половина боргу вже повернута позивачу; розстрочити відшкодування суми, визначеної судом при постанові рішення строком на 4 місяці та стягнути з відповідача в рахунок компенсації витрат на правову допомогу адвоката суму у розмірі, співрозмірному із заявленими вимогами, та з врахуванням обсягу виконаної роботи по даній справі із застосуванням вимог ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

03.02.2015р. позивачем подано до суду заяву за вих.№5 від 03.02.2015 р. про забезпечення позову (а.с.168), мотивовану тим, що представниками відповідача на підтвердження скрутного матеріального становища відповідача були представлені суду відповідні докази, долучені до матеріалів справи та тим, що представниками відповідача під час судових засідань неодноразово повідомлялось суду про існування загрози банкрутства відповідача у зв'язку із скрутним матеріальним становищем відповідача. Посилаючись на зазначене, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти у загальній сумі 98171,07 грн., що знаходяться на поточних рахунках Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" та являють собою заявлені позивачем позовні вимоги у розмірі 79765,67 грн. та понесені позивачем судові витрати у розмірі 18405,40 грн.

Представник позивача в засіданні суду підтримав подану заяву про забезпечення позову та просить її задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви про забезпечення позову заперечили та просять відмовити у її задоволенні за безпіставністю.

За результатами розгляду вказаної заяви позивача судом винесено ухвалу від 03.02.2015р. про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Надаючи в засіданні пояснення по суті спору представник позивача підтримав позовні вимоги в межах, визначених заявою про зменшення позовних вимог від 26.01.2015р. та просить позов задовольнити, а також, покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у т.ч. витрати на оплату послуг адвоката.

Представники відповідача не заперечили наявності заборгованості підприємства перед позивачем, водночас, просять врахувати важкий фінансовий стан підприємства, та як наслідок, зменшити суму штрафних санкцій та розстрочити виконання рішення суду по справі строком на 4 місяці.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш папір" (постачальник) та Приватним підприємством "Житомироблдрукарня" (покупець) укладено договір №КНП131112 (а.с.12-13), за яким постачальник зобов'язується поставляти покупцю товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та сплачувати його на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

В розділі 2 вказаного договору обумовлено загальній умови поставки товару. А саме, згідно з пунктом 2.1. договору, постачальник поставляє товар партіями в обсягах щодо кожної партії, що визначаються у рахунках фактурах, які є додатками до цього договору і його невід'ємною частиною. Відповідно до п.2.3. договору, разом з товаром постачальник надає покупцеві наступні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, податкову накладну. При цьому, за змістом пункту 1.2. договору, у документах, що перелічені у п.2.3. даного договору, вказуються кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за групами, видами, марками, типами тощо.

Згідно з п.2.4. договору, датою поставки є дата, вказана у видатковій накладній.

У відповідності до п.4.1. договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються протягом 15 банківських днів від дати поставки в безготівковому порядку на поточний рахунок, якщо інше не буде визначено у додатках до договору. Можлива попередня оплата. Загальна сума товару, що поставлений постачальником, але який не оплачений покупцем не може перевищувати 50000,00 грн.

Відповідно до п.4.4. договору, в разі зміни курсу долара США на УМВБ більш, ніж на 5%, вартість товару, розраховується за наступною формулою: Ц1 = Ц0 х (К1 / К0), де Ц1 - вартість товару, Ц0 - вартість товару, згідно рахунку фактури, К1 - курс УМВБ долара США до української гривні на дату оплати товару, К0 - курс УМВБ долара США до української гривні на дату, вказану в рахунках фактурах на кожну партію товару.

У випадку порушення термінів оплати, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого в строк товару за кожний день прострочення (пункт 8.5. договору).

Пунктом 8.6. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару на 10 днів з визначеної даним договором дати оплати, покупець додатково до пені оплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від простроченої до оплати на зазначену дату суми, а у випадку, прострочення оплати товару на термін, що перевищує 30 днів - покупець додатково до пені оплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від простроченої до оплати на зазначену дату суми.

Крім того, в пункті 8.7. договору сторони обумовили, що у разі прострочення оплати покупцем товару, додатково до пені та штрафу, покупець відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України сплачує постачальнику 36% річних від простроченої до оплати суми.

Відповідно до п.11.1 договору, цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами договору та діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами договору своїх зобов'язань, включаючи сплату процентів за користування товарним кредитом, збитків та неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищевказаного договору, ТОВ "Компанія "Наш папір" поставляло Приватному підприємству "Житомироблдрукарня" товар (папір газетний та папір офсетний) партіями на підставі видаткових накладних: №180 від 02.04.2014р., №186 від 07.04.2014р., №192 від 09.04.2014р., №204 від 17.04.2014р., №212 від 23.04.2014р. (а.с.20, 22, 25, 28, 31), до яких додавались відповідні рахунки на оплату кожної поставленої партії товару (а.с.19, 21, 24, 27, 30).

В подальшому, враховуючи те, що обумовлені у п.4.4. договору обставини щодо зміни курсу долара США на УМВБ більше ніж на 5% мали місце, здійснювалась передбачена договором індексація ціни, про що стосовно кожної партії товару складено відповідний акт щодо збільшення ціни товару (а.с.23, 26, 29, 32) згідно з погодженим у договорі механізмом індексації (п.4.4 договору).

Таким чином, у відповідності до умов договору №КНП131112 від 12.11.2013р. позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару належним чином відповідно до умов договору (протягом 15 банківських днів від дати поставки) не виконав. Зокрема, станом на день звернення ТОВ "Компанія "Наш папір" з даним позовом до суду, за переданий у квітні 2014 року по вищевказаним видатковим накладним товар відповідач сплатив лише 22000,00 грн. по рахунку №188 від 02.04.2014р. на суму 25962,00 грн. (видаткова накладна №180 від 02.04.2014р.), що підтверджується поданими позивачем до справи оборотно-сальдовою відомістю по рахунку контрагента ПП "Житомироблдрукарня" за період з 01.04.2014р. по 10.11.2014р. (а.с.14) і випискою по банківському рахунку за цей же період (а.с.15-18) та не заперечується відповідачем.

Так, у справі наявні листи відповідача, адресовані керівнику ТОВ "Компанія "Наш папір" за вих.№69 від 13.06.2014р. та за вих.№87 від 30.07.2014р. (а.с.34,35), за змістом яких відповідач визнає, зокрема, недотримання строків оплати та наявність непогашеної заборгованості по договору №КНП131112 від 12.11.2013р.

За змістом останньої заяви позивача про зменшення позовних вимог за вих.№4 від 26.01.2015р. (а.с.107), у зв'язку з частковим погашенням відповідачем суми заборгованості за договором №КНП131112 від 12.11.2013р. на 40500,00грн., а саме, 500,00грн. - 18.11.2014р., 20000,00грн. - 08.01.2015р. та 20000,00грн. - 26.01.2015р., позивач зменшив позовні вимоги, зокрема, в частині суми основної заборгованості та просив стягнути 44529,70 грн. основного боргу.

По акту звірки взаєморозрахунків, поданому відповідачем, який не підписаний позивачем, а тому оцінюється судом як односторонній розрахунок заборгованості (а.с.134-135), відповідач визнав, що станом на 16.01.2015р. його заборгованість перед ТОВ "Компанія "Наш папір" склала 64529,70 грн. Водночас, відповідно до платіжного доручення №1324 від 23.01.2015р. відповідач перерахував позивачу на погашення заборгованості по договору №КНП131112 від 12.11.2013р. ще 20000,00 грн. Докази здійснених відповідачем платежів в рахунок часткового погашення суми основного боргу додані позивачем до заяви про зменшення позовних вимог від 26.01.2015 р. (а.с.108-110).

За таких обставин, на день розгляду справи непогашена заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар складає 44529,70 грн.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами виникло майново-господарське зобов'язання, в силу якого відповідач повинен оплатити товар, а позивач має право вимагати від відповідача виконання його обов'язку відповідно до ч.1 ст.175 Господарського кодексу України.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки.

Відповідно ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч.ч.1,2 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні норми містяться в ст.193 Господарського кодексу України.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, ПП "Житомироблдрукарня" не виконало своїх зобов'язань щодо оплати отриманого товару у встановлений договором строк та у визначеному розмірі, наявність заборгованості відповідача перед позивачем в сумі 44529,70 грн. підтверджується зібраними у справі належними доказами, тому позов в частині стягнення на користь позивача 44529,70 грн. основного боргу слід задовольнити.

Таким чином, згідно встановлених обставин справи підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором №КНП131112 від 12.11.2013 р.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Як уже зазначалось, відповідно до п.8.5. договору, у випадку порушення термінів оплати, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого в строк товару за кожний день прострочення.

Крім того, пунктом 8.6. договору передбачено, що у випадку прострочення оплати товару на 10 днів з визначеної даним договором дати оплати, покупець додатково до пені оплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від простроченої до оплати на зазначену дату суми, а у випадку, прострочення оплати товару на термін, що перевищує 30 днів - покупець додатково до пені оплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від простроченої до оплати на зазначену дату суми.

У відповідності до зазначених умов договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 9697,68 грн. пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 8502,97 грн. штрафу у розмірі 10% від простроченої до оплати суми боргу.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.2 ст.549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як встановлено судом та зазначено вище, в пунктах 8.5. та 8.6. договору сторони передбачили господарські санкції за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором, а саме: пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, а також, зокрема, у випадку прострочення оплати понад 30 днів, - штраф у розмірі 10% від простроченої до оплати на зазначену дату суми.

Таке право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст.231 Господарського кодексу України та узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, чинне законодавство не встановлює обмежень щодо одночасного застосування пені і штрафу у випадку порушення виконання зобов'язання і таке застосування чинному законодавству не суперечить. Більше того, таке одночасне стягнення пені та штрафу за порушення господарського зобов'язання передбачено приписами ч.2 ст.231 ГК України.

Судом враховується також, що 12.11.2013р. сторони підписали та скріпили печатками договір №КНП131112 без будь-яких зауважень, отже, підписуючи договір, відповідач у відповідності з п.3 ст.181 Господарського кодексу України погодився з його умовами, у тому числі й застосуванням штрафних санкцій. При цьому, відповідач не скористався своїм правом, закріпленим п.4 ст.181 Господарського кодексу України щодо надання протоколу розбіжностей до договору, а також п.5 ст.231 Господарського кодексу України, яким передбачено, що у разі недосягнення згоди між сторонами щодо встановлення та розміру штрафних санкцій за порушення зобов'язання спір може вирішений в судовому порядку за заявою заінтересованої сторони відповідно до вимог цього Кодексу.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 8502,97 грн., що становить 10% від суми заборгованості на дату прострочення терміну оплати понад 30 днів.

Перевіряючи ж обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми пені, господарський суд враховує таке.

Нарахування пені за договором №КНП131112 від 12.11.2013 р. (розрахунок, а.с.6-7) здійснено позивачем з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України, за 6 місяців прострочення платежів за кожною видатковою накладною окремо. Проте, при визначенні строку виконання зобов'язання по кожній видатковій накладній (протягом 15 банківських днів від дати поставки) та, відповідно, періоду прострочення оплати і нарахування пені, позивач помилково не врахував перенесення (відповідно до ст.ст.67,73 Кодексу законів про працю України) вихідного дня на наступний день після релігійного свята Пасхи (Великдень), яке в 2014 році прийшлося на 20 квітня 2014 року.

У зв'язку з чим, кінцевою датою оплати партії товару за видатковою накладною №180 від 02.04.2014р. є 24.04.2014р. (відповідно, прострочення оплати з 25.04.2014 р.); за накладною №186 від 07.04.2014р. кінцева дата оплати партії товару - 29.04.2014 р; за накладною №192 від 09.04.2014р. - 05.05.2014р.; а також, як правильно визначено позивачем: за накладною №204 від 17.04.2014р. кінцевою датою оплати товару є 14.05.2014р., а за накладною №212 від 23.04.2014р. - 19.05.2014р.

Здійснивши власний розрахунок пені з урахуванням вищевикладених встановлених обставин справи, проте, зважаючи на межі періодів, визначених в розрахунку позивачем, суд встановив, що правомірною є заявлена до стягнення з відповідача загальна сума пені 9608,65 грн., позов в частині стягнення вказаної суми пені задовольняється судом. У позові в частині стягнення решти, а саме, 89,03 грн. пені суд відмовляє.

Крім того, на підставі положень ст.625 Цивільного кодексу України та умов пункту 8.7. договору, укладеного між сторонами, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 36% річних в сумі 17035,32 грн.

Слід зазначити, що у додаткових поясненнях на позовні вимоги №3 від 21.01.2015р. (а.с.115-117), відповідач послався на те, що відповідно до ст.625 ЦК України річні становлять 3% та що розраховані таким чином 3% річних складають 1419,91 грн., а отже, нарахована позивачем сума - 17039,27 грн. 36% річних, на 15619,36 грн. більша, ніж нарахована за законом.

З приводу вимог позивача в цій частині та наведених заперечень відповідача суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не лише не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, а й прямо передбачає можливість встановлення іншого, ніж встановлено даною нормою закону, розміру процентів річних.

Тобто, враховуючи, що у підписаному обома сторонами договорі чітко передбачено інший розмір процентів річних (36%), ніж встановлено законом (3%), а також, що така зміна погоджена сторонами та прямо передбачена даною нормою Цивільного кодексу України, доводи відповідача стосовно неправомірності заявлення до стягнення позивачем 36% річних суд вважає безпідставними.

Водночас, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 36% річних (а.с.107) в межах правильно визначених періодів прострочення грошових зобов'язань з оплати кожної із партій товару (окремо по кожній з видаткових накладних) по кожній з платежів, господарський суд встановив, що правомірною і такою, що має бути стягнута з відповідача на користь позивача, є сума 36% річних - 16866,15 грн. В частині позову щодо стягнення 169,17 грн. 36% річних суд відмовляє.

У заяві №3 від 25.12.2014р. про компенсацію судових витрат позивач також просив стягнути з відповідача 16000,00грн. витрат на послуги адвоката. З даного приводу суд бере до уваги наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України "Про адвокатуру", а згідно зі ст.12 цього Закону оплата праці адвоката здійснюється на підставі письмової угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом наводиться в статті 2 Закону України "Про адвокатуру", котра зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Таким чином, визначальним та достатнім для відшкодування стороні витрат по оплаті послуг адвоката є факт здійснення такої оплати за умовами відповідного договору, підтверджений платіжними документами, а також факт надання послуг саме адвокатом, а не іншим представником.

Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування витрат по оплаті послуг адвоката, позивач долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №04 від 01.12.2013р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Наш папір" та адвокатом Рибченко Олександром Георгійовичем (а.с.73-74) з додатком №1 до даного договору "Повноваження адвоката" та додатком №2 "Доручення адвокату №5 від 20.11.2014р." (а.с.75,76); Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльності гр.Рибченко Олександра Георгійовича №542, видане 25.03.1994р. (а.с.78) та витяг з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.79), а також, квитанцію до прибуткового касового ордера №9 від 22.12.2014 р. про сплату позивачем адвокату Рибченко О.Г. гонорару в сумі 16000,00грн., згідно договору про надання правової допомоги №4 від 01.12.2013 р. (а.с.77).

Пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги №04 від 01.12.2013 р. обумовлено, що відповідно до даного договору клієнт доручає адвокату здійснювати правовий супровід клієнта з питань, що будуть визначатись у додатках до даного договору, які з моменту їх підписання сторонами стають невід'ємними частинами даного договору. Відповідно до п.4.1. вказаного договору, розмір гонорару адвоката, а також, форма та порядок сплати гонорару обумовлюється сторонами договору письмово у додатках до договору чи можуть також погоджуватись в усній формі перед початком надання клієнту конкретної правової допомоги з подальшим зазначенням суми гонорару в актах приймання наданих послуг. У відповідності до п.4.3. договору про надання правової допомоги, гонорар адвоката та/чи потенційні витрати адвоката за додатковою домовленістю сторін договору можуть виплачуватись адвокату повністю або частково в авансовому порядку.

У відповідності до додатку №2 до договору про надання правової допомоги від №04 від 01.12.2013р. "Доручення адвокату №5" від 20.11.2014 р. (а.с.76), на виконання умов укладеного договору позивач доручив адвокату: підготувати позовну заяву до Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" з питань стягнення з товариства суми заборгованості за договором №КНП131112 від 12.11.2013р.; підготувати необхідний пакет документів та подати до господарського суду Житомирської області відповідний позов до ПП "Житомироблдрукарня"; представляти в господарському суді Житомирської області інтереси клієнта з питань поданого позову (п.1 доручення). Відповідно до п.2. додатку №2 до договору про надання правової допомоги встановлено, що гонорар адвоката з виконання вищенаведеного доручення визначається фіксованою сумою та становить 16000,00 грн. При цьому, згідно з п.5 доручення, гонорар повинен бути виплачений адвокату 100% в авансовому порядку готівкою до дати першого судового засідання. Відповідно до п.6 доручення, послуги адвоката з надання клієнту правової допомоги за даним дорученням вважаються повністю виконаними за фактом отримання клієнтом рішення господарського суду Житомирської області за результатом розгляду спору по суті чи ухвали господарського суду Житомирської області про затвердження мирової угоди.

Представлені до господарського суду позовна заява, розрахунки, заяви та заперечення, подані до справи під час розгляду справи, підписані адвокатом Рибченко О.Г.; цей же адвокат брав участь в судових засіданнях та представляв інтереси позивача при розгляді справи.

Беручи до уваги викладене, дослідивши умови договору про надання правової допомоги №04 від 01.12.2013р., господарський суд дійшов до висновку, що обумовлені договором підстави оплати послуг правової допомоги настали. При цьому, доводи відповідача щодо передчасності оплати послуг адвоката спростовуються як умовами договору №04 від 01.12.2013р. і додатку №2 до нього стосовно авансового порядку оплати, так і фактичним наданням послуг, і досягненням юридичного результату за дорученням. Крім того, досліджуючи питання співрозмірності наданих послуг суд враховує також умови п.3 доручення, за якою гонорар адвоката повністю включає в себе будь-які витрати адвоката, які будуть ним понесені у зв'язку з представленням інтересів у господарському суді Житомирської області, незалежно від кількості судових засідань.

Враховуючи викладене та оплату наданих послуг адвоката згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №9 від 22.12.2014р., а також, враховуючи, що витрати обґрунтовані результатом розгляду справи, господарський суд вважає, що позивач правомірно ставить питання про покладення на відповідача витрат, пов'язаних з наданням послуг адвоката, оскільки підготовку матеріалів позовної заяви, здійснення розрахунків позовних вимог, в т.ч. додаткових нарахувань, здійснювалось саме адвокатом.

Стосовно ж доводів відповідача про застосування вимог ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" щодо співрозмірності таких витрат по справі, слід зазначити, що, на відміну від цивільного й адміністративного судочинства, для яких постанова Кабміну від 27 квітня 2006 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їхньої компенсації за рахунок держави" та Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановили граничні розміри відшкодування витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, граничних розмірів відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в господарському судочинстві законодавчо не визначено. Аналогічна правова позиція з даного приводу наведена Вищим господарським судом України у постанові від 18 вересня 2014 року по справі №904/2617/14.

При цьому, господарським судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що позивачем дійсно понесені витрати на оплату послуг адвоката в сумі 16000,00 грн., претензій до якості робіт адвоката, який надавав послуги з юридичного супроводження, підготовки матеріалів і представництва в суді згідно з договором про надання правової допомоги позивач не має, обсяг роботи адвоката з підготовки позовних матеріалів, письмових пояснень та заяв, здійснення розрахунків позовних вимог, та представництва інтересів позивача в суді відповідає розміру його гонорару, що є розумно обґрунтованим за розміром, в т.ч. результатом розгляду справи, і не суперечить нормам чинного законодавства.

Згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та часткове задоволення позову в даному випадку, суд покладає судові витрати, пов'язані з розглядом позовної заяви, в т.ч. витрати з оплати послуг адвоката в сумі 16000,00 грн., на відповідача, пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог по справі, а саме, в сумі 15857,60 грн.

Слід зазначити також, що відповідно до поданих 29.01.2015р. відповідачем до суду додаткових пояснень на позовні вимоги про стягнення заборгованості (вх.№02-19/9/15, а.с.162-167), відповідач, зокрема, просив зменшити суму штрафних санкцій на свій розсуд з врахуванням майнового стану підприємства та тієї обставини, що майже половина боргу вже повернута позивачу, а також розстрочити відшкодування суми, визначеної судом при постанові рішення строком на 4 місяці. Аналогічні за змістом клопотання (доводи щодо необхідності незастосування штрафних санкцій та розстрочення сплати суми заборгованості) наведені відповідачем також у відзиві на позовні вимоги (а.с.84-85) і додаткових поясненнях на позовні вимоги (а.с.115-117 та а.с.142-144).

Розглядаючи заявлені відповідачем клопотання суд виходив з наступного.

Пунктом 1 ст.233 Господарського суду України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих норм закону свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, майновий стан сторін і співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Застосовуючи заходи, передбачені статтею 121 ГПК України, господарський суд повинен мати на увазі, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому згоди сторін на вжиття заходів, які передбачені цією статтею, стаття 121 ГПК України не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Разом з тим, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 26.12.2003р., №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, встановити наявність обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду; враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

Як уже зазначалось, як клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, так і заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду по справі ПП "Житомироблдрукарня" обґрунтовує тим, що підприємство знаходиться в скрутному фінансовому становищі, та тим, що майже половина боргу вже повернута позивачу.

Водночас, за змістом відзиву на позовні вимоги (а.с.84-85), додаткових пояснень на позовні вимоги від 26.01.2015р. (а.с.115-117,142-143), додаткових пояснень на позовні вимоги від 29.01.2015р. (а.с.162-167), в яких відповідач посилався на скрутне фінансове становище підприємства та наявність загрози банкрутства Приватного підприємства "Житомироблдрукарня", такі доводи відповідача мотивуються наявністю заборгованості, окрім позивача, перед іншими контрагентами. Зокрема, відповідно до довідки ПП "Житомироблдрукарня" за вих.№170 від 24.12.2014р., за підписом в.о. директора підприємства, станом на 24.12.2014р. за даними бухгалтерського обліку у підприємства наявна заборгованість із виплати заробітної плати - 168856,94 грн., зі сплати єдиного внеску - 176438,11грн. (в т.ч. 35698,90грн. штраф та пеня), зі сплати податку на доходи фізичних осіб - 66905,65 грн. (а.с.100).

На підтвердження тяжкого фінансового стану відповідач надав договір про реструктуризацію боргу №1/2014р. від 25.12.2014р., укладений між відповідачем та Комунальною установою по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради (а.с.121-122), додаткову угоду №1 від 25.12.2014р. до договору №1-26/2013 від 29.10.2013р. (а.с.126), договір б/н від 25.12.2014р. (а.с.128). До справи відповідачем також подано платіжні документи (а.с.120,124,125,127,129-132,145,148-150,152,154-158), що є доказами виконання відповідачем своїх зобов'язань перед іншими контрагентами.

Проте, подані відповідачем докази щодо наявності певних зобов'язань, як і заборгованості по ним, перед іншими контрагентами, жодним чином не підтверджують сумнівність платоспроможності відповідача, як і не свідчать про винятковість обставин, наявність яких ускладнює або виключає виконання рішення суду, що могло б бути підставою для зменшення розміру належних до стягнення штрафних санкцій та для надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

Так, за змістом п.1 ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України та ст.83 ГПК України, питання про можливість та необхідність застосування положення про зменшення розміру штрафних санкцій вирішується судом, виходячи з наявності виняткових обставин та підстав для цього.

Виходячи зі змісту ст.121 ГПК України, обов'язковою умовою надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення є наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Причому обов'язок доказування наявності виключних обставин для зменшення розміру неустойки, як і обставин щодо ускладнення чи неможливості виконання рішення покладається на особу, яка звертається з відповідною заявою про зменшення неустойки та надання розстрочки рішення.

У даному випадку, подані ПП "Житомироблдрукарня" документи не відображають фінансового стану підприємства, не свідчать про відсутність коштів на його розрахункових рахунках та не доводять загрозу банкрутства підприємства.

При цьому, за наявності у справі доказів щодо здійснення розрахунків з іншими контрагентами, боржником не доведено, що ним вживались всі можливі заходи для погашення в повному обсязі заборгованості перед позивачем і часткова сплата заборгованості відповідачем після звернення з даним позовом до суду наведеного не спростовує.

Господарським судом, також, враховується, що за змістом ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а ч.1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, нормою ч.2 ст.218 ГК України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

У відповідності з ч.2 ст.617 ЦК України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, з наведених норм вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин, а тому погодитись з наведеними ПП "Житомироблдрукарня" в заяві мотивами зменшення розміру штрафних санкцій та розстрочки виконання рішення не можна; ті обставини, на які відповідач посилається як на підставу вказаних клопотань, не є винятковими.

Слід також, зазначити, що при наданні розстрочки рішення судом повинні враховуватись інтереси як відповідача так і позивача. При цьому, суд враховує, що економічні процеси у державі негативно вплинули, також, і на фінансово-господарську діяльність позивача, який протягом тривалого часу не отримав коштів за переданий ПП "Житомироблдрукарня" протягом квітня 2014 року товар. Крім того, про можливість погашення заборгованості в повному обсязі в разі розстрочення платежів на 6 місяців відповідач запевняв позивача ще в листі від 13.06.2014р. (а.с.81), з наведеним графіком платежів, проте, як вбачається з матеріалів справи, самостійно взятих на себе зобов'язань відповідач жодним чином не дотримався.

З урахуванням викладеного, складне фінансове становище підприємства відповідача та наявність у нього боргів перед іншими контрагентами, відповідно до поданих відповідачем до справи доказів, суд не визнає винятковими обставинами, передбаченими ст.83 ГПК України, ч.3 ст.551 ЦК України та відповідно до ч.1 ст.233 ГК України та ст.121 ГПК України, а тому суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, належних до сплати та у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" про розстрочення виконання рішення суду.

Окрім того, вирішуючи питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, суд бере до уваги викладене в п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 23.05.2012р. №01-06/704/2012 "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (із змінами), за яким: підпунктом 3 пункту 2 частини другої статті 4 Закону передбачено справляння судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову. Водночас Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК) не передбачено наслідків неподання доказів сплати названого збору в установленому порядку і розмірі. Відтак господарський суд повинен розглянути зазначену заяву й за відсутності таких доказів, а розподіл відповідних сум судового збору здійснити між сторонами за правилами статті 49 ГПК у залежності від результатів розгляду заяви про вжиття заходів до забезпечення позову. Про такий розподіл може бути зазначено в рішенні (постанові) господарського суду або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

У даному випадку, звернувшись до суду із заявою за вих.№5 від 03.02.2015р. про забезпечення позову, позивач не подав суду доказів сплати судового збору за подання такої заяви, наполягаючи, проте, на її розгляді.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що згідно з ухвалою суду від 03.02.2015р. у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом відмовлено, сплату судового збору за подання до господарського суду заяви про забезпечення позову суд покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" (10014, Житомирська обл., м.Житомир, вул.Мала Бердичівська, буд.17, ідентифікаційний код 37151728) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Наш папір" (03028, м.Київ, вул.Саперно-Слобідська, буд.10, кв.111, ідентифікаційний код 38937342):

- 44529,70 грн. основного боргу,

- 16866,15 грн. 36% річних,

- 8502,97 грн. штрафу,

- 9608,65 грн. пені,

- 1810,74 грн. витрат по сплаті судового збору,

- 15857,60 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

У позові в частині стягнення 89,03грн. пені та 169,17грн. 36% річних відмовити.

3. У задоволенні клопотання Приватного підприємства "Житомироблдрукарня" (м.Житомир) про розстрочення виконання рішення суду відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Наш папір" (03028, м.Київ, вул.Саперно-Слобідська, буд.10, кв.111, ідентифікаційний код 38937342) в доход Державного бюджету України:

- 1827,00 грн. судового збору за розгляд заяви про забезпечення позову за вих.№5 від 03.02.2015 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.02.15

Суддя Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2,3 - сторонам (реком.)