РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2015Справа № 910/24702/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології"
про стягнення 2 084,75 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Попов В.О. (дов. б/н від 4.12.2104 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 22 січня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 23 684,75 грн.,з яких 21 600,00 грн. заборгованості за договором № МА 184/2011 про розміщення обладнання зв'язку від 01.09.2011 року, 105,34 грн. три проценти річних, 877,81 грн. пені. 1 101.60 грн. втрат від інфляції.

Разом із позовною заявою позивач подав суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології".

Розглянувши заявлену Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" заяву щодо заходів забезпечення позову, суд її відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, вжиття заходів до забезпечення позову є правом суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 Господарського процесуального кодексу України). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів щодо забезпечення позову").

Позивач свою заяву про вжиття заходів до забезпечення позову обґрунтував тим, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" є підстави вважити, що виконання рішення господарського суду після його прийняття може бути ускладнено або навіть неможливо.

При цьому, доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, позивач суду не надав, а також нічим не підтвердив, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути або зменшитись.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року порушено провадження у справі № 910/24702/14 та призначено справу до розгляду на 16.12.2014 року.

16.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

16.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

У судовому засіданні 16.12.2014 року представник позивача надав клопотання про продовження строків розгляду спору.

Представник відповідача у судовому засіданні також надав клопотання про продовження строків розгляду спору та документи, на виконання вимог ухвали суду.

Відповідно до частини 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Розглянувши подане сторонами 16.12.2014 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву про зменшення позовних вимог, у зв'язку з оплатою відповідачем суми основного боргу, у відповідності до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 1 101,60 грн. інфляційних втрат, 877,81 грн. пені, 105,34 11 грн. трьох відсотків річних, а також покласти на відповідача судові витрати.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахуванням заяви поданої 16.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 року строк розгляду спору продовжено на п'ятнадцять днів , розгляд справи відкладено на 22.01.2015 року.

У судовому засіданні 22.01.2015 року представник позивача підтримав позов, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 22.01.2015 року не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81 1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання (пункт 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (замовник) було укладено договір № МА 184/2011 про розміщення обладнання зв'язку (надалі по тексту - Договір), за умовами якого виконавець надає замовнику послуги з розміщення і функціонування телекомунікаційного обладнання замовника (далі - Обладнання зв'язку) згідно узгоджених сторонами технічних характеристик (Додаток № 1 ), а замовник сплачує за надані послуги в порядку та на умовах Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору місцем розташування обладнання зв'язку є дах будівлі готелю, яка знаходиться за адресою: 03036, Київ, Повітрофлотський проспект, 92 (далі - місце розташування).

Пунктом 3.1. сторони погодили, що замовник щомісяця здійснює оплату за надання послуг за Договором до 05 числа поточного місяця за поточний місяць у розмірі 6 000,00 грн.. ПДВ 20% - 1200,00 грн., всього - 7 200,00 за місяць.

У відповідності до пункту 3.3. Договору акти приймання передачі виконаних робіт складаються виконавцем останнім днем звітного місяця, підписуються уповноваженими представниками сторін та скріпляються печатками на протязі 5 (п'яти) днів після закінчення звітного місяця. В разі не підписання замовником наданих актів на протязі 3 (трьох) робочих днів, акти вважатимуться підписаними в редакції виконавця та підлягають оплаті.

Договір вступає в силу з 01.09.2011 року та діє до 01.09.2012 року. При відсутності письмової заяви від однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору він вважається продовженим на наступний календарний рік.

Із матеріалів справи не вбачається заявлення будь-якою із сторін про своє небажання надалі продовжувати відносини, а тому строк дії Договору був продовжений на наступний рік на тих самих умовах.

На виконання умов Договору позивач надав відповідачу послуги за період з серпня по жовтень 2014 року на суму 21 600,00 грн., що підтверджується наступними актами здачі - прийняття робіт (надання послуг):

- № 7235 від 31.08.2014 року на суму 7 200,00 грн.;

- № 8125 від 30.09.2014 року на суму 7 200,00 грн.;

- № 8822 від 31.10.2014 року на суму 7 200,00 грн.

За твердженням позивача, станом на момент подання позову у даній справі, відповідач в порушення умов Договору не здійснив оплату наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" послуг, внаслідок чого у Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 21 600,00 грн., що на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій.

В процесі розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості у розмір 21 600,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 105,34 грн. три проценти річних, 877,81 грн. пені, 1 101,60 грн. втрат від інфляції.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. посилаючись на те, що станом на день розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" здійснило оплату наданих позивачем послуг у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір № МА 184/2011 про розміщення обладнання зв'язку, за умовами якого позивач надає відповідачу послуги з розміщення і функціонування телекомунікаційного обладнання замовника згідно узгоджених сторонами технічних характеристик, а відповідач сплачує за надані послуги в порядку та на умовах Договору.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець), зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач взяті на себе зобов'язання щодо надання послуг з розміщення і функціонування телекомунікаційного обладнання виконав належним чином, що підтверджується актами здачі - прийняття робіт (наданих послуг), які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчені копії містяться в матеріалах справи).

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 3.1. сторони погодили, що замовник щомісяця здійснює оплату за надання послуг за Договором до 05 числа поточного місяця за поточний місяць у розмірі 6 000,00 грн.. ПДВ 20% - 1200,00 грн., всього - 7 200,00 за місяць.

Спір у даній справі виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за надані позивачем послуги згідно Договору, що на думку позивача є підставою для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 216 Господарського процесуального кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частина 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 5.1. Договору при простроченні платежів за Договором замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Зважаючи на вищенаведене, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на загальну суму 877,81 грн., нарахованої за період з 06.08.2014 року по 03.11.2014 року за прострочення оплати згідно акту № 7235 від 31.08.2014 року, за період з 06.09.2014 року по 03.11.2014 року за прострочення оплати згідно акту № 8125 від 30.10.2014 року , за період з 06.10.2014 року по 03.11.2014 року за прострочення оплати згідно акту від 31.10.2014 року, є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права вимагати від відповідача сплати останнім 3% річних за порушення грошового зобов'язання від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 105,34 грн.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" інфляційних нарахувань на загальну суму 1 101,60 грн. є обґрунтованими.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в розмірі, визначеному чинним законодавством.

Окрім того, як вже зазначалось судом, у процесі розгляду даної справи було розглянуто заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" про забезпечення позову.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1.5 мінімальної заробітної плати.

В порушення вищевказаних норм чинного законодавства, позивач не сплатив судовий збір за розгляд судом заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту 2.22 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли ГПК не передбачено можливості повернення господарським судом заяви у зв'язку з неподанням доказів сплати суми судового збору (наприклад, заяви про забезпечення позову), то суд повинен розглянути зазначену заяву й за відсутності таких доказів, а розподіл відповідних сум судового збору здійснити між сторонами згідно із статтею 49 названого Кодексу у залежності від результатів розгляду відповідної заяви; про такий розподіл може бути зазначено і в рішенні (постанові) господарського суду, прийнятому(-ій) за результатами розгляду справи, або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

За таких обставин, судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у розмірі 1 827,00 грн. стягується з позивача в доход Державного бюджету України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські новітні технології" (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1, ЛІТ. А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (03036, м. Київ. пр-т Повітрофлотський. буд 79, ) 105 (сто п'ять) грн. 34 коп. три проценти річних, 877 (вісімсот вісімдесят сім) грн. 81 коп. пені, 1 101 (одна тисяча сто одна) грн. 60 коп. втрат від інфляції, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер-Авіа" (03036, м. Київ. пр-т Повітрофлотський. буд 79, ) в доход Державного бюджету України 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.01.2015 року

Суддя С.В. Стасюк