номер провадження справи 19/151/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015 Справа № 908/5266/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» (місцезнаходження: 02140, м. Київ, вул. Л. Руденко, 6-А; поштова адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7 корпус 2 (літера «А»))

до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1)

про стягнення 628649,96 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: Ляхов І.О. - представник за довіреністю № 3 від 19.11.14.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Запорізької області 27.11.14. звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» про стягнення 628649,96 грн. заборгованості за Договором № ПСН-05066 від 30.11.13., з яких: 486000,00 грн. - суми основного боргу, 13598,96 грн. - 3% річних, 71956,00 грн. - збитків від інфляції, 57095,00 грн. - пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства України не виконав свої зобов'язання перед позивачем по сплаті поставленого товару, внаслідок чого у Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» виникла заборгованість.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 01.12.14. порушено провадження у справі № 908/5266/14, справі присвоєно номер провадження 19/151/14, судове засідання призначено на 17.12.14. о 11-00.

Від відповідача електронною поштою 16.12.14. надіслано клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю представника відповідача бути присутнім в судовому засіданні та продовження строку розгляду спору у справі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17.12.14., відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 20.01.15. о 12-30.

20.01.15. від позивача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.15. підтримав позовні вимоги, просив суд позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання 20.01.15. не з'явився, витребувані судом документи не подав.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.11. вбачається, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач є належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи і його неявка не перешкоджає вирішенню даного спору.

Розглянувши в судовому засіданні 20.01.15. заяву позивача, яка надійшла до суду 17.12.14. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», в межах суми заявлених вимог та судового збору, а саме: 643049,96 грн., суд відмовив у її задоволенні з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом, як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Згідно зі ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов, забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення цього майна з-під арешту.

Таким чином, з наведеного вбачається, що арешт може бути накладено на майно або грошові суми, які належать відповідачу.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснювати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним видом заходів до забезпечення позову і предметом відповідної позовної вимоги. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу для забезпечення позову.

У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними докази.

Оскільки позивачем не вказано конкретних обставин та не надано жодних доказів, які б підтверджували обставини, що можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» про забезпечення позову у повному обсязі.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 908/5266/14.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

30.11.13. між Публічним акціонерним товариством «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» (далі - Постачальник) укладено Договір № ПСН-05066 (далі - Договір).

У відповідності до умов Договору, Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець - прийняти та оплатити товар (Індустріальні масла) в асортименті, кількості згідно специфікації № 1, що є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до двосторонньо підписаної Специфікації № 1 від 30.11.13., належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи, сторонами узгоджено, що Постачальник передає Покупцю товар, загальною вартістю 636346,80 грн., а саме: Масло И-20 (налив), ГОСТ 20799-88, у кількості 58921,0/67410,0, вартістю за 1 л: 9000,00 грн./7,867 грн.

Приписами п. 7.1 Договору встановлено, що покупець здійснює оплату протягом 60 днів з моменту поставки Товару на склад покупця.

Позивач посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» було поставлено Публічному акціонерному товариству «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» товар відповідно до Специфікації на загальну суму 636346,80 грн., що підтверджується двосторонньо підписаною сторонами видатковою накладною № 738 від 06.12.13., належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 34 від 22.01.14., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» зазначило про наявність заборгованості Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» перед позивачем та про необхідність погасити заборгованість в строк до 04.02.14.

Публічне акціонерне товариство «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» на вказаний вище лист позивача надіслало Товариству з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» лист-відповідь № 506/3-045 від 28.01.14. з графіком погашення заборгованості в сумі 336346,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 51 від 03.02.14., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» зазначило про порушення відповідачем умов Договору та, що сума боргу Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» перед позивачем складає 630646,80 грн.

Позивач вказує на те, що відповідачем заборгованість за поставлений товар була оплачена частково, в розмірі 150346,80 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано лист № 336 від 04.11.14., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» зазначило про наявність заборгованості Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ», після часткових проплат, перед позивачем в розмірі 486000,00 грн. та про необхідність погасити заборгованість до 10.11.14.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача було надіслано лист-претензію № 341 від 13.11.14., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» зазначило про наявність заборгованості Публічним акціонерним товариством «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» враховуючи неустойку в розмірі 636346,80 грн. та необхідність сплати даної суми в п'ятиденний строк з дати отамання даного листа.

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на вказаний вище лист-претензію та доказів погашення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач заборгованість за поставлений товар в повному обсязі не оплатив, чим порушив умови Договору та вимоги чинного законодавства України, в зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем станом на день звернення позивача до суду з даним позовом склала 486000,00 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що свої зобов'язання за Договором позивачем виконано у повному обсязі, а саме, позивач передав у власність відповідачу товар, відповідно до Специфікації № 1 від 30.11.13., на загальну суму 636346,80 грн., що підтверджується двосторонньо підписаною сторонами видатковою накладною № 738 від 06.12.13., належним чином завірена копія якої міститься в матеріалах справи.

Приписами п. 7.1 Договору встановлено, що покупець здійснює оплату протягом 60 днів з моменту поставки Товару на склад покупця.

Таким чином, останнім днем оплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару є 04.02.14.

З матеріалів справи вбачається, що до звернення позивача до суду з даним позовом, відповідачем вартість поставленого товару була оплачена частково в сумі 150346,80 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача від 20.03.14., 28.03.14., 02.04.14., 08.04.14., належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 12.1 Договору встановлено, що даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.14., а в частині оплати - до належного виконання зобов'язань Покупцем.

Таким чином, з наведеного вбачається, що Договір на час виконання сторонами зобов'язань був дійсним.

Крім того, частиною 4 ст. 631 Цивільного кодексу України зазначено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином, закінчення 31.12.14. дії Договору не звільняє Публічне акціонерне товариство «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» від відповідальності за його порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідач, в порушення умов Договору та норм чинного законодавства України, свої зобов'язання щодо оплати отриманого товару належним чином та в повному обсязі не виконав, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» за поставлений товар в розмірі 486000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів повної оплати боргу, про який заявлено в позовній заяві, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Таким чином, судом встановлено, що борг Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» за неналежне виконання умов Договору становить 486000,00 грн.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по платежах, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 13598,96 грн. - 3 % річних та 71956,00 грн. - збитків від інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 12193,06 грн. - 3 % річних (за обґрунтованим розрахунком суду) та 71956,00 грн. - збитків від інфляції (за обґрунтованим розрахунком позивача).

Також позивач на підставі п. 10.2 Договору просить суд стягнути з відповідача 57095,00 грн. - пені.

Пунктом 10.2 Договору встановлено, що в разі порушення строків оплати за Товар, Покупець сплачує Постачальнику неустойку, виходячи з подвійної ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. Неустойка нараховується за весь період прострочки та не звільняє Покупця від належного виконання зобов'язань по договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перерахувавши заявлену до стягнення Товариством з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» суму пені, судом встановлено, що позивачем невірно нараховано її розмір.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 20159,00 грн. (за обґрунтованим розрахунком суду).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АЗОВЗАГАЛЬМАШ» (87535, Донецька область, м. Маріуполь, площа Машинобудівельників, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТЕНОЙЛ» (місцезнаходження: 02140, м. Київ, вул. Л. Руденко, 6-А; поштова адреса: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 7 корпус 2 (літера «А»), ) 486000 (чотириста вісімдесят шість тисяч) грн. 00 коп. - основного боргу, 12193 (дванадцять тисяч сто дев'яносто три) грн. 06 коп. - 3 % річних, 71956 (сімдесят одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. - збитків від інфляції, 21077 (двадцять одну тисячу сімдесят сім) грн. 75 коп. - пені, 11824 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять чотири) грн. 54 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.01.15.

Суддя І.В. Давиденко