ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа № 922/3825/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Давидович В.М. за довіреністю №2 від 18.08.14 р.,

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика " с. Хроли (вх. №4082 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 27.10.14 р. у справі № 922/3825/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко" м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика"

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.10.14 р. по справі № 922/3825/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська Птахофабрика" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО" основний борг в сумі 35551,25 грн. та 1760,53 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 27.10.14 р. по справі № 922/3825/14 в частині стягнення із відповідача 35551,25 грн. основного боргу, а також 1827,00 судових витрат.

В обґрунтування викладених вимог відповідач зазначає про те, що на момент звернення позивача з даним позовом до господарського суду, строк оплати товару за договором № 827 від 14.01.2013 не настав. При цьому, відповідач посилається на те, що в підписаних сторонами видаткових накладних відсутня дата їх підписання, в зв'язку з чим вважає, що дата виникнення зобов'язання щодо оплати товару повинна відраховуватись від дня отримання ТОВ "Торгівельний будинок "Богодухівська Птахофабрика" вимоги № 140 від 16.10.2014, тобто з 24.10.2014, та визначатися датою 01.11.2014. Крім того, відповідач посилається на порушення позивачем своїх зобов'язань згідно п. 3.7 договору в частині надання відповідачу оригіналів документів на товар (оригінал специфікації, рахунок-фактуру, ТТН, оформлене належним чином посвідчення про якість товару).

Позивач 17.12.14 р. через канцелярію суду (вх. № 12484) надав заперечення на апеляційну скаргу. В запереченні на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та змінити рішення по по справі № 922/3825/14. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що господарське зобов'язання з поставки та отримання товару здійснено в день виписки відповідних видаткових накладних, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Позивач вважає, що відповідач не може посилатися на п. 3.7 договору як на підставу для звільнення його від оплати за прийнятий товар.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 розгляд справи відкладено на 28.01.2015.

Відповідач в призначене судове засідання не заявився, про причини неявки суд не попередив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши уповноваженого представника позивача, колегія суддів встановила наступне .

Як свідчать матеріали справи, 14.01.2013 між сторонами укладено договір поставки №827, відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобов'язався поставити ветеринарну продукцію (далі - товар), а покупець (відповідач) зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Звертаючись до господарського суду, позивач послався на те, що в межах дії даного договору в період з 01.10.13 р. по 26.06.14 р. відповідачу поставлено товар на загальну суму 45610,25 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 5540 від 01 жовтня 201З р. на суму 4740,00 грн., № 6370 від 07 липня 2013р. на суму 1542,42 грн., № 480 від 29 січня 2014р. на суму 3776,58 грн., № 3131 від 12 червня 2014р. на суму 9111,75 грн., №3467 від 26 червня 2014р. на суму 26439,50 грн. (а.с. 16-24), які були скріплені печаткою позивача та підписані уповноваженими представниками сторін. Повноваження представника відповідача на отримання товару за договором підтверджуються відповідними довіреностями, а саме: № 378 від 01 жовтня 2013р., № 429 від 06 листопада 2013р., № 45 від 29 січня 2014р., № 181 від 11 червня 2014р., № 188 від 25 червня 2014р.

Проте, в порушення умов даного договору відповідач за отриманий товар розрахувався частково, сплативши позивачу 10059,00 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками (а.с. 26-29), внаслідок чого заборгованість відповідача склала 35551,25 грн.

Позивач також зазначає, що 16.10.14 р. він направив на адресу відповідача вимогу про сплату заборгованості в сумі 35551,25 грн., яка була залишена відповідачем без відповіді.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив факт поставки позивачем товару та його отримання відповідачем на загальну суму 45610,25 грн., а також факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 35551,25 грн. внаслідок часткової оплати товару. Разом з цим місцевим господарським судом встановлено, що в підписаних сторонами видаткових накладних відсутня дата їх підписання, в зв'язку з чим суд вважав, що встановити строк оплати поставленого товару, на підставі п. 4.2 договору, не вдається за можливе.

Враховуючи направлення 16.10.14 р. позивачем вимоги відповідачу щодо оплати товару, а також керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції визнав відповідача таким, що з 24.10.14 р. прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором поставки №827 від 14.01.2013 р.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, позовні вимоги про стягнення з відповідача 35551,25 грн. заборгованості судом задоволено в зв'язку з їх документальною обґрунтованістю.

Що стосується заявлених до стягнення пені, інфляційних втрати та 3% річних за період з 04.07.14 р. по 31.08.14 р., суд першої інстанції відмовив в їх задоволенні, оскільки відповідач був визнаний судом таким, що з 24.10.14 р. прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 84 ГПК України, оскільки судом не досліджено у повному обсязі надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, надано неналежну оцінку первинним документам бухгалтерського обліку в контексті Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», а також не вірно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що між 14.01.2013 між сторонами укладено договір поставки №827, відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобов'язався поставити ветеринарну продукцію (далі - товар), а покупець (відповідач) зобов'язався прийняти та оплатити товар.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що одна сторона - постачальник зобов'язується передати у зумовлені строки другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що кореспондується з положеннями ст. 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом даного господарського спору є матеріальна правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки № 827 від 14.01.2013.

Відповідно до п. 2.2 договору, одержаний товар вважається зданим позивачем і прийнятим відповідачем по кількості - відповідно до даних, зазначених в видаткових накладних. Остаточна кількість поставленого товару визначається згідно до даних, зазначених в накладних на товар.

Згідно з п. 3.4 договору, відпуск товару здійснюється за видатковими накладними.

Пунктом 3.6 договору визначено, що датою поставки товару вважається підписання відповідачем видаткової накладної позивача на поставку товару, що проводиться після розвантаження в місці призначення.

Згідно з п. 3.5 договору, право власності на товар і ризик випадкової загибелі товару переходить від позивача до відповідача після підписання видаткової накладної.

В даному випадку факт поставки позивачем товару на загальну суму 45610,25 грн. та його отримання відповідачем підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи копіями видаткових накладних ( а.с. 16-25), які засвідчені підписом сторін та печаткою підприємств позивача та відповідача.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачені обов'язкові реквізити первинних документів, зокрема: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такий самий перелік реквізитів містить також і п.2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88.

Здійснивши аналіз видаткових накладних колегія суддів констатує, що вони повністю відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки містять всі необхідні реквізити, у тому числі номер та дату складання (№ 5540 від 01 жовтня 201Зр., № 6370 від 07 липня 2013р., № 480 від 29 січня 2014р., № 3131 від 12 червня 2014р., №3467 від 26 червня 2014р.) , прізвище уповноваженої особи з боку відповідача, що отримала товар за довіреністю, а також посилання на номер та дату довіреності. При цьому, дата видачі довіреностей відповідає даті здійснення поставки товару за кожною накладною

Крім того, позивачем до матеріалів справи надано рахунки на оплату.

Так, 01.10.2013 позивачем виставлено рахунок № 5892 на оплату товару на суму 4740,00 грн. Товар отримано відповідачем за видатковою накладною № 5540 від 01.10.2013 та довіреністю № 378 від 01.10.2013. Даний рахунок сплачено відповідачем 02.10.2013 у повному обсязі (а.с.26).

06.01.2013 позивачем виставлено рахунок № 6766 на оплату товару на суму 1542,42 грн. Товар отримано відповідачем за видатковою накладною № 6370 від 07.11.2013 та довіреністю № 429 від 06.11.2013. Даний рахунок сплачено відповідачем 26.11.2013 у повному обсязі (а.с.27).

20.11.2014 позивачем виставлено рахунок № 361 на оплату товару на суму 3776,58 грн. Товар отримано відповідачем за видатковою накладною № 480 від 29.01.2013 та довіреністю № 45 від 29.01.2014. Даний рахунок сплачено відповідачем 03.02.2014 та 05.03.2014 у повному обсязі (а.с. 28-29).

11.06.2014 позивачем виставлено рахунок № 3410 на оплату товару на суму 9111,75 грн. Товар отримано відповідачем за видатковою накладною № 3131 від 12.06.2014 та довіреністю № 181 від 11.06.2014. Даний рахунок відповідачем не сплачено.

24.06.2014 позивачем виставлено рахунок № 3724 на оплату товару на суму 26439,35 грн. Товар отримано відповідачем за видатковою накладною № 3467 від 26.06.2014 та довіреністю № 188 від 25.06.2014. Даний рахунок відповідачем не сплачено.

Таким чином, колегія суддів встановила, що у відповідача виникла заборгованість в розмірі в розмірі 35551,25 грн. за товар, поставлений по видатковим накладним № 3131 від 12 червня 2014р. на суму 9111,75 грн., №3467 від 26 червня 2014р. на суму 26439,50 грн.

Згідно з вимогами статті 692 даного Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторони в договорі домовились (п. 4.2), що розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок позивача не пізніше 15 (п'ятнадцять) банківських днів після переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата підписання видаткової накладної.

Відповідач факт отримання товару визнає у повному обсязі, але посилається на те, що строк оплати за отриманий ним товар не настав, оскільки в підписаних сторонами видаткових накладних відсутня дата їх підписання, в зв'язку з чим вважає, що дата виникнення зобов'язання щодо оплати товару повинна відраховуватись від дня отримання ТОВ "Торгівельний будинок "Богодухівська Птахофабрика" вимоги № 140 від 16.10.2014, тобто з 24.10.2014, та визначатися датою 01.11.2014.

З приводу наведених відповідачем доводів колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» містять вимоги щодо обліку господарських операцій на підставі первинних документів, а також вимоги до реквізитів вказаних документів, зокрема дати і місця складання.

В даному випадку, всі видаткові накладні мають відомості про дату, місце складання та зміст господарської операції, яка підтверджується підписом уповноважених осіб.

Разом з тим, Закон не містить вимог щодо додаткових реквізитів в даті підписання видаткових накладних, оскільки дата їх складання і є датою фактичного здійснення господарської операції з поставки та прийняття товару.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено, що видаткова накладна складається під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, відповідач, який засвідчив підписом уповноваженої особи факт отримання товару на видаткових накладних, не зазначив будь-якої іншої дати прийняття товару. Таким чином, відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив фактичне прийняття товару за видатковими накладними станом на дату, яка в них зазначена.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що спірні видаткові накладні не мають дати фактичного здійснення господарської операції з поставки товару.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Таким чином, строк грошового зобов'язання відповідача щодо оплати поставленого товару чітко визначений умовами договору - не пізніше 15 (п'ятнадцять) банківських днів після переходу права власності на товар. Датою переходу права власності на товар вважається дата підписання видаткової накладної.

Отже, посилання в рішенні суду на те, що встановити строк оплати поставленого товару на підставі п. 4.2 договору, не вдається можливим, є безпідставними, оскільки у відповідності до ст. 692 ЦК України відповідач мав оплати товар в повному обсязі не пізніше 15 (п'ятнадцять) банківських днів після його прийняття за видатковими накладними.

Посилання відповідача на порушення позивачем своїх зобов'язань згідно п. 3.7 договору в частині надання відповідачу оригіналів документів на товар (оригінал специфікації, рахунок-фактуру, ТТН, оформлене належним чином посвідчення про якість товару), колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки в даному випадку факт передачі товару та його прийняття відповідачем підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, які є первинним документом бухгалтерського обліку, фіксують факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин.

Також, умови договору не визначають обов'язковість наявності вказаних документів при визначенні строку оплати за отриманий товар, та такий строк не ставиться в залежність від її наявності або відсутності. Відповідачем не надано до суду доказів повідомлення позивача про відсутність будь-яких документів при прийнятті товару, або звернень до позивача з претензією щодо неналежної якості поставленого товару.

До того ж, факт часткової оплати відповідачем товару з посиланням на виставлені позивачем рахунки свідчить про отримання відповідачем відповідних рахунків.

Отже, судом апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі документів: договору, видаткових накладних, платіжних документів достеменно встановлено та відповідачем будь-якими доказами не спростовано, що залишок його заборгованості за поставлену позивачем продукцію становить 35551,25 грн., що є у відповідності з умовами договору та ст. 692 Цивільного кодексу України безперечною підставою для задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку з їх обґрунтованістю та доведеністю.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір, згідно статті 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки факт невиконання та прострочення грошового зобов'язання є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбачену договором пеню, інфляційні та річні, які нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Згідно п. 6.4 договору у випадку прострочення оплати або не повної оплати товару в строки, зазначені в договорі, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу від вартості неоплаченого або частково неоплаченого товару за кожний день прострочення оплати, але не більше 5% від суми простроченого грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів констатує, що, позивачем з урахуванням спірної постави по видатковим накладним № 3131 від 12 червня 2014р. на суму 9111,75 грн., №3467 від 26 червня 2014р. на суму 26439,50 грн. та визначення строку оплати товару, який настав 03.07.2014 та 17.07.2014 відповідно, правомірно нарахована пеню в розмірі 1342,09 грн. за період з 04.07.2014 року по 31.08.2014 року по видатковій накладній № 3131 від 12 червня 2014р., та за період з 18.07.2014 по 31.08.2014 року по видатковій накладній № 3467 від 26 червня 2014р.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1342,09 грн. є документально та матеріально обґрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до вказаної норми права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 36,45 грн. інфляційних та 3% річних в розмірі 141,98 грн., оскільки вони підтверджуються наданим позивачем розрахунком, з урахуванням вірно визначеного позивачем прострочення грошового зобов'язання за договором, та відповідають нормам матеріального права

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, позивачем на підтвердження позовних вимог надані належні документальні докази, які знаходяться в матеріалах справи, та свідчать в їх сукупності про правомірність позовних вимог, тоді як відповідачем не надано належних аргументованих доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення і наявності фактів для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в стягнення пені, інфляційних та 3% річних з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в зазначеній частині.

З огляду на зазначене та керуючись 32-34, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п. 1, 4 ч. ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська птахофабрика " с. Хроли залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 27.10.14 р. у справі № 922/3825/14 в частині відмови в стягнення пені, інфляційних та 3% річних скасувати та прийняти нове рішення, яким позов в зазначеній частині задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний будинок "Богодухівська Птахофабрика" (, адреса: 62480, Харківська обл., Харківський р-н, село Хроли, вул. Червоноармійська та вул. Миколаївська, будинок 25/2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕТЕКО" (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Ушинського, 25-а) пеню в розмірі 1342,09 грн., 36,45 грн. інфляційних, 3% річних в розмірі 141,98 грн. та 66,47 грн. витрат по сплаті судового збору при зверненні з позовною заявою.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 03 лютого 2015 року

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.