ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 січня 2015 р. Справа № 902/1815/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Мельника П.А., при секретарі судового засідання Віннік О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "Кряж" 24600, Вінницька область, смт.Крижопіль, вул.Чкалова, 16Б

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграна Фрут Україна" 21022, м.Вінниця, вул.Тарногородського, 32

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні", 24600, Вінницька область, смт.Крижопіль, вул.Чкалова, 16Б

про визнання договору поруки недійсним

За участю представників сторін:

позивача: не з''явився;

відповідача: Федчук Р.П. - за довіреністю:

третя особа: не з''явився.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Приватного підприємства "Кряж" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграна Фрут Україна", третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільські цукроварні" про визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою суду від 26.12.14 р. порушено провадження у справі №902/1815/14 та призначено справу до розгляду на 26.01.15 р.

Позивач та третя особа до суду не з''явились, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення №234 від 12.01.15 р. та №235 від 12.01.15 р., які знаходяться в матерілах справи.

Відповідач у відзиві на позов № б/н від 26.01.2015р. проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Неявка вказаних представників не перешкоджає розгляду справи по суті, відтак, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд встановив наступне.

Як на підставу позовних вимог, позивач у своїй позовній заяві посилається на договір поруки від 17 березня 2014 р., за яким Поручитель поручився перед ТОВ "Аграна Фрут Україна" за зобов'язаннями ТОВ "Подільські цукроварні" щодо зобов'язань останнього за Договором відповідального збереження № 15.07.13 Збер від 15.07.2013 р. в частині повернення цукру.

Зазначає, що даний договір поруки був підписаний Мовчаном Романом Івановичем, в якості Директора ПП "Кряж" (Відповідач), який діяв на підставі Статуту, та Семенюком Володимиром Володимировичем, в якості генерального директора ТОВ "Аграна Фрут Україна", який також діяв на підставі Статуту.

Стверджує, що договір поруки є недійсним через відсутність повноважень у Директора ПП "Кряж" на укладення зазначеного договору, обов'язковість отримання попередньої згоди власника ПП "Кряж" на укладення договорів подібного роду.

Стверджує, що відповідно до положень Статуту Приватного підприємства "Кряж" в редакції від 03.10.2011 р., тобто чинній на момент укладення договору поруки, вищим керівним органом підприємства є його власник, а директор підзвітний власнику підприємства і організовує виконання його рішень.

Зокрема, в пункті 8.3 (15) Статуту до компетенції Власника Підприємства віднесено, серед іншого, надання попередньої згоди директорові Підприємства на укладення від імені Підприємства та припинення договорів про надання Підприємством гарантії чи поруки, передачу майна Підприємства у заставу.

Стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Аграна Фрут Україна", укладаючи договір поруки з Приватним підприємством "Кряж", знало про обмеження повноважень директора ПП "Кряж", оскільки було повністю ознайомлене зі Статутом.

В преамбулі Договору поруки від 17 березня 2014 року було сформульовано, що Директор ПП "Кряж" діяв на підставі Статуту. Отже, його повноваження були перевірені або повинні були перевірені ТОВ "Аграна Фрут Україна". Дане формулювання свідчить про обізнаність ТОВ "Аграна Фрут Україна" зі статутом ПП "Кряж". Отже, ТОВ "Аграна Фрут Україна" було відомо про наявні обмеження повноважень представника ПП "Кряж".

Відповідач з наданих усних пояснень та письмового відзиву зазначив, що письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України):

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

При цьому відповідач посилається на позицію Вищого господарського суду України, викладену у Постанові Пленуму від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Зазначає, що позивачем не надано доказів наявності відомостей про відповідні обмеження в ЄДРПОУ.

Крім того стверджує, що надана позивачем копія статуту не може бути прийнята у якості доказу, оскільки справжність цієї копії не засвідчено належним чином (як це передбачено ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів"), оскільки засвідчувати документи слід із зазначенням назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, з відміткою "Згідно з оригіналом", засвідченою печаткою, дати засвідчення копії.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

В ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вбачається з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

У письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами, що регламентується положеннями Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України, згідно з ч. ч. 1 - 3, 5 - 6 якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1 постанови Пленум Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11).

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Судом встановлено, що відповідно до пункту 8.7. Статуту Приватного підприємства "Кряж", затвердженого власником 29.06.2010р. та зареєстрованого Крижопільською РДА 29.06.2010 р. Директор підприємства виконує такі функції:

- без довіреності діє від імені Підприємства, видає довіреності, представляє інтереси Підприємства у відносинах з вітчизняними та іноземними юридичними та фізичними особами;

- керує поточною діяльністю Підприємства і несе персональну відповідальність за виконання покладених на Підприємство завдань;

- приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Підприємства, застосовує заходи заохочення та дисциплінарного впливу;

- встановлює форми, системи та порядок оплати праці працівників Підприємства, визначає розміри їх заробітної плати, затверджує штатний розклад Підприємства;

- затверджує щорічний бюджетний план Підприємства, затверджує ціни і тарифи на послуги;

- затверджує правила процедури та інші внутрішні документи Підприємства;

- визначає організаційну структуру Підприємства;

- подає на затвердження Власнику Підприємства річний звіт та баланс Підприємства;

- здійснює інші дії спрямовані на досягнення цілей Підприємства, в межах його компетенції;

- має право першого розпорядчого підпису на фінансових та банківських документах;

- відкриває в установах банків поточні, валютні та інші рахунки, розпоряджається коштами на цих рахунках;

- веде переговори від імені Підприємства;

- забезпечує охорону праці;

- визначає функціональні обов'язки працівників Підприємства;

- контролює дотримання штатної та фінансової дисципліни у Підприємстві;

- готує балансовий звіт за підсумками діяльності Підприємства за звітній рік та подає його на затвердження Власнику Підприємства;

- відповідає за дотримання чинного законодавства при укладанні угод цивільно-правового та іншого характеру;

- виконує іншу роботу.

Директор може призначити заступника Директора, за погодженням із Власником Підприємства, який виконує функції останнього у його відсутність.

Директор може звільняти із займаної посади директорів департаментів, фінансового директора, головного бухгалтера, керівників структурних підрозділів, за попереднім погодженням із Власником Підприємства.

З Директором Підприємства може укладатися контракт.

У нормах Статуту відсутні обмеження в правах директора щодо укладення угод.

Підпунктом 15 пункту 8.3 вказаного Статуту наявно, що до компетенції Власника Підприємства віднесено надання попередньої згоди директорові Підприємства на укладення від імені Підприємства та припинення договорів про надання Підприємством гарантії чи поруки, передачу майна Підприємства у заставу.

Водночас, з положень п.п. 15 п. 8.3 Статуту не вбачається форма та порядок надання попередньої згоди директору на здійснення будь-яких правочинів, у т. ч. на укладення договорів поруки.

З витягу з ЄДР від 14.01.2015, вчиненого станом на 17.03.2014 (на час укладання договору поруки) вбачається, що керівник та підписант підприємства Мовчан Роман Іванович уповноважений представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності , у тому числі підписувати договори , та те, що дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи відсутні.

Відповідно до п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 письмовий правочин може бути вчинений від імені юридичної особи її представником на підставі довіреності, закону або адміністративного акта.

Особа, призначена повноважним органом виконуючим обов'язки керівника підприємства, установи чи організації, під час вчинення правочинів діє у межах своєї компетенції без довіреності.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському суду слід виходити з того, що контрагент юридичної особи знає (або повинен знати) про обмеження повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом (наприклад, абзацом другим частини другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено відомості у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не наведено доказів наявності обмежень в правах директора ПП "Кряж" щодо укладення угод.

З урахуванням викладеного, оцінивши подані докази та матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в позові слід відмовити повністю.

Крім того, слід вказати, що дійсність спірного договору поруки була встановлена рішенням господарського суду Вінницької області від 26.12.14 р. по справі №902/1561/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграна Фрут Україна" до Приватного підприємства "Кряж" про спонукання до поставки 2310,2 т. цукру на суму 20491474 грн. на виконання зобов"язань за договором поруки від 17.03.2014 р., укладеного між ПП "Кряж" та ТОВ "Аграна Фрут Україна" на забезпечення виконання зобов"язань за договором відповідального збереження №15/07/13 збер від 15.07.2013 р. укладеного між ТОВ "Подільські цукроварні" та ТОВ "Аграна Фрут Україна". Станом на день прийняття рішення по даній справі вказаний судовий акт набрав законної сили та ніким не оскаржений.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 36, 43, 44, 49, 75, 82-84, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

В позові відмовити.

Повне рішення складено 31 січня 2015 р.

Суддя Мельник П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу 24600, Вінницька область, смт.Крижопіль, вул.Чкалова, 16Б;

3 - відповідачу 21022, м.Вінниця, вул.Тарногородського, 32;

4 - третій особі 24600, Вінницька область, смт.Крижопіль, вул.Чкалова, 16Б