РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/28819/14
За позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця"

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО"

про відшкодування матеріальної шкоди 10 743,94 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 10 743,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору страхування транспортних засобів № 08/1401/АТ/14 від 05.02.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки Мітсубісі д/н ВС6007ВТ, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - Фольксваген д/н PLWZ134Н, яким скоєно ДТП, застрахована страховою компанією TUiR «WARTA S. A.» на підставі іноземного сертифікату «зелена карта» серія 5611518. Оскільки відповідач є представником страхової компанії TUiR «WARTA S. A.», то позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 порушено провадження по справі № 910/28819/14, розгляд справи призначено на 02.02.2014.

Представник позивача в судове засідання 02.02.2015 не з'явився, проте через відділ діловодства суду подав документи на виконання ухвали суду про порушення провадження у справі та заяву про розгляд справи без участі представника позивача.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

З огляду на те, що ухвала суду про порушення провадження у справі від 24.12.2014 була надіслана судом за адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві, яка збігається з адресою відповідача, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи (ст.64 ГПК України).

Також, в матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке свідчить про те, що відповідачем 05.01.2015 була отримана ухвала суду від 24.12.2014, у зв'язку з чим, відповідач був повідомлений про розгляд справи судом.

Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.02.2015 року відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.02.2014 між позивачем та Пакевич Б. Р. було укладено договір страхування транспортних засобів № 08/1401/АТ/14 (надалі - Договір). Відповідно до якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу Мітсубісі д/н ВС6007ВТ.

Відповідно до довідки № 9390301 про дорожньо-транспортну пригоду 22.05.2014 на пр.. Свободи-Дорошенка у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля Мітсубісі д/н ВС6007ВТ, під керуванням Панкевич Б. Р. та автомобіля Фольксваген д/н PLWZ134Н під керуванням Сидорка М. Я.

Згідно з постановою Кам'янка-Бузького районного суду м. Львівської області № 446/1114/14-п (провадження № 3/446/311/14) від 16.06.2014 Сидорка М. Я. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до звіту № 757/14 про оцінку автомобіля Мітсубісі д/н ВС6007ВТ вартість відновлювального ремонту автомобіля Мітсубісі д/н ВС6007ВТ з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає 10119,22 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Мітсубісі д/н ВС6007ВТ без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових складає 10858,94 грн.

Відповідно до норм чинного законодавства та враховуючи умови договору страхування позивач визнав вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком про що склав страховий акт № 34/К/14 від 20.06.2014 на суму в розмірі 10743,94 грн.

Позивач здійснив виплату страхового відшкодування за договором страхування в розмірі 10743,94 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1425 від 20.06.2014.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 10743,94 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Фольксваген д/н АА9133ІТ, встановлена у судовому порядку.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність будь-якої особи, яка експлуатує автомобіль Фольксваген д/н PLWZ134Н, була застрахована у страховою компанією TUiR «WARTA S. A.» на підставі іноземного сертифікату «зелена карта» серія 5611518.

Як вбачається з листа Моторного (ттранспортного) страхового бюро України № 119 від 18.08.2014 представником страхової компанії TUiR «WARTA S. A.» на території України є ПАТ «УСК «Гарант-Авто», яке уповноважене здійснювати врегулювання шкоди завданої під час ДТП, в порядку та на умовах, передбачених чинним законодавством України.

Отже, відповідач є особою на яку іноземним сертифікатом «зелена карта» серія 5611518 покладено обов'язок з відшкодування шкоди завданої під час експлуатації автомобіля на час спірної ДТП на території України.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 36.2. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Представник позивача звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

У відповідь на звернення відповідач зазначив, що ним буде перераховане страхове відшкодування в розмірі 7222,96 грн. з урахуванням зносу згідно звіту про оцінку № 757/14 від 29.05.2014.

Проте, відповідач суму страхового відшкодування не виплатив.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Так, відповідно до вищеописаного Звіту оцінювача вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 10119,22 грн.

Доказів на спростування встановленого вищевказаним Звітом розміру оціненої шкоди, завданої власнику Застрахованого автомобіля, та встановленого коефіцієнту фізичного зносу складових автомобіля, суду надано не було, а також суду не заявлялося клопотання про витребування доказів в порядку ст. 38 ГПК України на спростування наведеного розміру оціненої шкоди, та не заявлялося клопотання про призначення експертизи в порядку ст. 41 ГПК України.

Іншого висновку сертифікованого оцінювача або аварійного комісара щодо встановлення іншого розміру оціненої шкоди, завданої внаслідок пошкодження Застрахованого автомобіля у ДТП, та на доведення іншого коефіцієнту фізичного зносу Застрахованого автомобіля, суду також надано не було.

Судом встановлено, що наведені у вищевказаному Звіті роботи, деталі та матеріали знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з тими пошкодженнями Застрахованого автомобіля, що зафіксовані у довідках ДАІ за результатами ДТП, а також зафіксовані на фотознімках пошкоджень, що додані до матеріалів справи, і суду не надано доказів протилежного, а також, як зазначалось вище, не спростовано належними засобами доказування, що оцінена вартість робіт, деталей та матеріалів для відновлення Застрахованого автомобіля є необґрунтованою (завищеною або заниженою).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність задоволення позовних вимог до відповідача в сумі 10119,22 грн.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ-АВТО" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3, ідентифікаційний код 16467236) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" (79005, с. Львів, вул. Саксаганського, 5, поверх 2; ідентифікаційний код 13809430) суму страхового відшкодування у розмірі 10119,22 грн. (десять тисяч сто дев'ятнадцять гривень 22 коп.) та судовий збір у розмірі 1720,77 грн. (одна тисяча сімсот двадцять гривень 77 коп.).

3. Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.02.2015 року

Суддя О.А. Грєхова