ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 року Справа № 904/7437/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Величко Н.Л. (доповідач)

суддів: Іванова О.Г., Подобєда І.М.

секретар судового засідання: Сусла Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Тимчук О.П. представник, довіреність №02-36/3267 від 05.11.14;

від відповідача: Вербова Е.В. представник, довіреність №35 від 13.10.14;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", м. Київ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року

у справі № 904/7437/14

за позовом публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю торгово-будівельної компанії "ВАЛГАН",

м. Дніпропетровськ

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, м. Дніпропетровськ

про стягнення 2 330 876,31 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року у справі№ 904/7791/14 (суддя Соловйова А.Є.) в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що порука відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України припинилась, внаслідок зміни зобов'язання без згоди поручителя та збільшення обсягу його відповідальності.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення.

Не погодившись з зазначеним рішенням господарського суду Дніпропетровської області, Публічне акціонерне товариство "УКРСОЦБАНК", звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Скаржник стверджує, що ухвалюючи рішення господарський суд Дніпропетровської області відповідно до ч. 1. ст. 179 ЦК України, припустився помилки і не з'ясував предмет доказування під час судового розгляду і таким чином не встановив факти, які обґрунтовують заявлені вимоги.

19.11.2014р. представником позивача було подано клопотання про збільшення позовних вимог. До клопотання долучено розрахунок заборгованості по відсотковій ставці, по 13% та виключена сума нарахована згідно Додаткової угоди у розмірі 4 973,59 дол. США. Вищезазначена сума не має великого значення для нарахування заборгованості так-як в день переказу Банком Позичальнику суму 4 973,59 дол. США, ОСОБА_3 дану суму в день підписання Додаткової угоди (25.06.2014р.) поклав на погашення заборгованості по відсоткам Кредитного договору. Погашення заборгованості по відсоткам - це була умова для підписання Додаткової угоди. Отже, з Відповідача Апелянт по новому розрахунку не стягував дану суму про що не одноразово було зазначено в усній формі на судовому засіданні.

Умови договору поруки були відомі Поручителю та він погодився з ними, уклавши договір поруки, що є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечить законодавству України, та слід вважати, що письмове погодження Позичальника про зміни до Кредитного договору, здійснювалися на підставах та в порядку, визначених умовами Договору поруки.

Згідно пункту 3.3.2. Договору поруки до моменту виконання забезпеченого порукою зобов'язання, не змінювати умов Договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя.

Поручитель надав письмове погодження на підписання додаткової угоди № 1 до Договору кредиту № 09.2/351-6, це підтверджено печаткою та підписом директора ТОВ «Валган» ОСОБА_3, а також отриманням оригіналу Додаткової угоди.

3. Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи скаржника, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Просить залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.01.2015р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Величко Н.Л. (доповідач), судді - Березкіної О.В., судді - Сизько І.А., розгляд скарги призначено в судовому засіданні на 26.01.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.01.2015р., у зв'язку з виходом з відпустки суддів Іванова О.Г., Подобєда І.М. - членів постійно діючої колегії суддів, визначеної наказом голови суду № 50 від 20.10.2014р., сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Величко Н.Л., судді - Іванов О.Г., Подобєд І.М.

У судовому засіданні 26.01.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

4. Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський встановив наступні обставини:

19.10.2006р. між публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" ( Кредитор) та ОСОБА_3 ( Позичальник) укладено договір кредиту № 09.2/351-6 (а.с 15-16) згідно п.1.1, 1.2 якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 147 800,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних за користування ним та кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.10.2013р.

на споживчі потреби з встановленням іпотеки.

19.10.2006р. між публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК"(кредитором), ОСОБА_3 (позичальником) та товариством з обмеженою відповідальністю торгово-будівельною компанією "ВАЛГАН" ( Поручителем) в особі директора ОСОБА_3,який діяв на підставі статуту ,укладено договір поруки №1 , відповідно до умов якого Поручитель зобов'язався перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту №09.2/351-6, укладеним між Кредитором та Позичальником 19.10.2006. (а.с.17)

Пунктами 2.1.1 та 2.1.2 договору поруки передбачено, що змістом забезпеченого порукою зобов'язання є повернення Позичальником кредиту в сумі 147 800,00 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.10.2013р. на умовах визначених цим договором, або достроково у випадках передбачених п.п 2.6.3.,3.2.3,4.4,4.5,5.4 договором кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 13 % річних .

Пунктом 3.3.2 договору поруки, Сторони погодили, що Кредитор зобов'язаний до моменту виконання забезпеченого порукою зобов'язання, не змінювати умови Договору кредиту без попереднього письмового погодження Поручителя.

25.06.2009р. між публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006, відповідно до якої Сторони дійшли згоди викласти пункти 1.1 та 1.2 Договору кредиту у наступній редакції:

„п.1.1 Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 147800,00 доларів США, з якої фактична заборгованість станом на 25.06.2009 становить 100307,00 доларів США, а сума наданих коштів на поточні потреби становить 4 973,59 доларів США, зі сплатою 15 % річних, починаючи з 20.10.2008р. за користування ним та кінцевим терміном повернення заборгованості до 18.10.2013.

1.2 кредит надається Позичальнику на наступні цілі та в наступному порядку:

- частина кредиту в розмірі 147 800,00 доларів США на споживчі цілі з встановленням іпотеки;

- частина кредиту в розмірі 4 973,59 доларів США на поточні потреби".

На виконання умов Кредитного договору позивач надав, позичальнику кредит у сумі 147800,00 доларів США, відповідно до заявки на видачу готівки №14-18 від 19.10.2006р. (а.с. 18)

24.03.2011р. Позивач направив на адресу Відповідача лист - повідомлення за вих. №11.4.4/96-1553 від 23.03.2011р. з вимогою в тридцяти денний строк сплатити суму боргу позичальника за договором кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006р. та додатковою угодою №1 від 25.06.2009р. про внесення змін до цього договору, згідно з якою встановлено сплату 15 відсотків річних, починаючи з 20.10.2008р., у загальній сумі 1367998,06грн.. (а.с. 63)

У підтвердження направлення зазначеної вимоги поручителю, позивачем надано список № 24.03.2011 від 24.03.11 згрупованих поштових відправлень у кількості 18 рекомендованих листів ,поданих в відділення зв'язку м. Дніпропетровськ. У списку під №10 зазначено відправлення на адресу ТОВ «Валган» рекомендованого листа з повідомленням № №11.4.4/96-1553. Надано копію фіскального чеку про прийняття групи рекомендованих листів у кількості 17 листів для відправлення за списком №123 24.03.11р.(а.с.63-64)

27.05.2014р. позивачем відповідачу листом №08.406-297/67-8895 направлено вимогу в порядку п.3.1 договору поруки про сплату заборгованості по договору кредиту у сумі 198897дол.США що за офіційним курсом на 25.05.2006р.складає 2330115грн.51 коп. Зазначена вимога направлена відповідачу ТОВ «Валган» 30.05.2014р. про що свідчить опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек від 30.052014р. (а.с.20)

Згідно розрахунку позивача сума позову складалася з суми заборгованості за кредитом 105280,59 дол. США ,що за курсом НБУ станом на 25.05.14р, 11,7151грн. за долар США складала 1 233 377грн.17 коп.;

Заборгованість за відсотками 69 516,99 дол.США, що складала 814 401грн.45 коп.,які розраховані з 13 % річних до 19.10.2008р., та зі ставки 15 % річних з 20.10.2008р. по 20.10.2013р.;

Пеня за несвоєчасне повернення кредиту 14 452,26 дол. США , що складала 169 310,35грн.;

Пеня за несвоєчасне повернення відсотків 9647,9 дол.США,що складала суму 1134 026,54 грн. Загальна сума позову 2 330 115,51 грн.

17.11.2014р. позивачем було подано клопотання про збільшення позовних вимог та просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю торгово-будівельної компанії "ВАЛГАН" на користь публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" заборгованість по Договору кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006р. станом на 5.11.2014р. в сумі 2 330 876,31 грн. ,з яких :

заборгованість по кредиту 100 307,0дол.США ,що за курсом НБУ станом на 5.11.14р. 13,4970 грн. за долар США склала 1353844,78 грн.;

заборгованість за відсотками 61 174,72 дол.США ,що за курсом становить 824675,92грн.,розраховані зі ставки 13% річних за весь період нарахування;

пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6965,76дол.США, що становить суму 94017 грн. нараховану за період з 28.07.2014р. по 4.11.2014р.;

пеня за несвоєчасне повернення відсотків 4248,24 дол. США ,що становить 57338,61 грн. нараховану за період з 28.07.2014р. по 4.11.2014р.

Як вбачається з розрахунку сума позову в доларах США фактично зменшена на суму 4 973,59 доларів США, відсотки за користування кредитом розраховані зі ставки 13%, збільшення позовних вимог відбулося фактично за рахунок зміни курсу долара США станом на 5.11.2014р.

5. Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови:

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Зобов'язання між позивачем (кредитором) та відповідачем (поручителем) виникли на підставі договору поруки №1 від 19.10.2006р.

Правовідносини з забезпечення виконання зобов'язань , у тому числі порукою врегульовані главою 49 Цивільного кодексу України «Забезпечення виконання зобов'язання».

Згідно п.1,4ст. 547,п.1,3 ст.548 ЦК України правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється в письмовій формі.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання.

Відповідно до ч.1,4 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається зі змісту договору поруки №1 від 19.10.2006р. він є трьох стороннім ,укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань, позичальника ОСОБА_3 перед позивачем (кредитором) щодо сплати суми кредиту в сумі 147800 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості до 18 жовтня 2013р.на умовах визначених цим договором, або достроково у випадках передбачених п.п.2.6.3,3.2.3,4.4,4.5,5.4 договору кредиту, відсотків за користування кредитом у розмірі 13 відсотків річних та у випадках передбачених договором кредиту №09.2,351-6,укладеним між кредитором та позичальником 19.10.2006р.

Згідно договору поруки поручитель зобов'язаний протягом 45 діб від дати отримання першого письмового повідомлення про настання прострочки від кредитора або протягом одного робочого дня від дати отримання другого письмового повідомлення кредитора про невиконання позичальником забезпеченого порукою зобов'язання, виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування суми кредиту, суми процентів на рахунок кредитора, які будуть зазначені у повідомленні кредитора.(п.п 3.1.1 договору поруки)

Відповідно до умов п.3.3 договору поруки кредитор зобов'язаний протягом одного робочого дня після дати невиконання позичальником, забезпеченого порукою зобов'язання, направити поручителю перше письмове повідомлення з визначеним обсягом виконаного та не виконаного позичальником відповідного зобов'язання. Якщо поручитель не виконує свої зобов'язання протягом 45 діб кредитор зобов'язаний направити поручителю друге письмове повідомлення про невиконання позичальником відповідного зобов'язання.

До моменту виконання забезпеченого порукою зобов'язання ,кредитор зобов'язався не змінювати умов договору кредиту без попереднього письмового погодження поручителя.(п.п.3.3.2 п.3.3 договору).

Пунктом 5.1 договору поруки встановлено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом,кур'єром,телеграфом,або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача.

Як вбачається з матеріалів справи Кредитором та позичальником до кредитного договору укладена додаткова угода №1 від 26.06.2009р.до договору кредиту №09.2/351-6 від 19.10.2006 про зміну пунктів 1.1 та 1.2 Договору кредиту ,яким змінено суму тіла кредиту збільшивши його на 4973,59 дол.США для поточних потреб позичальника ,та збільшили процентну ставку річних до 15%, поширивши дію цієї ставки на попередній період, встановивши її з 20.10.2008р. Тобто, сторони змінили зобов'язання позичальника за кредитним договором без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності , що в силу п.1 ст.559 ЦК України припиняє зобов'язання за договором поруки, щодо забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

Доводи апелянта про те, що письмове погодження позичальника про зміни кредитного договору, здійснювалося на підставах та в порядку визначених умовами договору поруки, спростовується змістом.5.1 договору поруки та матеріалами справи ,в яких відсутні письмові докази попереднього погодження з поручителем змін умов кредитного договору.

Відмітка на додатковій угоді № 1 до договору кредиту № 09.2/351-6 про отримання поручителем екземпляру додаткової угоди, скріплена підписом директора та печаткою поручителя ,не є безумовним доказом того, що поручитель був згоден на внесення змін до кредитного договору та збільшення обсягу його відповідальності за договором поруки. Тим більш, що поручитель не є стороною - підписантом, яка приймає на себе зобов'язання за вище зазначеною додатковою угодою.

Крім того ,пунктом 5.2 договору поруки встановлено, що договір набирає чинності з дати укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань, тобто термін дії договору не був обмежений конкретною календарною датою.

Строк виконання зобов'язання позичальника за кредитним договором № 09.2/351-6 від 19.10.2006р. - 18.10.2013р., тому позивач повинен був пред'явити вимогу відповідно до п.4 ст.559 ЦК України до 18.04.2014р. ,як вірно встановлено судом першої інстанції.

Вимога про сплату боргу позивачем була направлена відповідачу-поручителю 30.05.2014р. з порушенням встановленого законом строку, що також є підставою вважати зобов'язання за договором поруки припиненими відповідно до п.4 ст.559 ЦК України.

Вирішуючи справу по суті суд першої інстанції помилково дійшов висновку ,що позивач протягом встановленого законом строку пред'явив вимогу до поручителя 24.03.2011р. з огляду на таке.

Судом першої інстанції не досліджено зміст списку рекомендованого відправлення від 24.03.2011р. та фіскальних чеків та не звернув увагу на те,що у підтвердження направлення листа - повідомлення за вих. №11.4.4/96-1553 від 23.03.2011р. поручителю, позивачем надано список № 24.03.2011 згрупованих поштових відправлень у кількості 18 рекомендованих листів 24.03.2011,поданих в відділення зв'язку м. Дніпропетровськ ,у якому під №10 зазначено відправлення на адресу ТОВ «Валган» рекомендованого листа з повідомленням № №11.4.4/96-1553, та фіскальний чек про прийняття групи рекомендованих листів у кількості 17 листів для відправлення за списком № 123 24.03.11р.(а.с.63-64). Тобто, інформація зазначена у фіскальному чеку та списку не співпадає за кількістю відправлень та за номером списку, тому вони не можуть бути прийняті як належний доказ надсилання вимоги згідно з умовами договору поруки. Але це не призвело до прийняття неправильного по суті рішення і не може бути підставою для його скасування.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору по суті і дав їм правильну юридичну оцінку, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", м. Київ

залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2014 року у справі № 904/7437/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2015р.

Головуючий суддя Н.Л. Величко

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд