ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 911/4822/14

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши справу

за позовом Виконувача обов'язків прокурора Деснянського району міста Києва в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області»

про стягнення 68 158,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача 1: не з'явились;

від позивача 2: Смакота Н.І. (довіреність №14-98 від 18.04.2014);

від відповідача: Сушиліна А.С. (довіреність №27 від 19.01.2015);

від прокуратури: Фединяк Н.Є. (посвідчення №006605 від 27.09.2012).

секретар судового засідання: Жиленко Е.В.

Обставини справи:

Виконувач обов'язків прокурора Деснянського району міста Києва звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - позивач 1) та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач 2) до Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (далі-відповідач) про стягнення 68 158,57 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме: стягнення з відповідача 4 868,62 грн. інфляційних втрат, 18 817,73 грн. 3% річних та 44 472,22 грн. пені обґрунтовані тим, що відповідач своє грошове зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №12/1138-ТЕ-17 від 18.10.2012 за спожитий в листопаді-грудні 2012 року природний газ виконував із систематичним порушенням строків оплати, встановлених Договором.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.11.2014 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.12.2014.

18.12.2014 через канцелярію господарського суду Київської області надійшло клопотання від відповідача №1249 від 17.12.2014 (вх. №28453/14) про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 18.12.2014 прокурор Колбушкова К.В. подав клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів. Подане клопотання судом задоволено.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2014 продовжено строк вирішення спору у справі №911/4822/14 та розгляд справи відкладено на 26.01.2015, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 26.01.2015 представник позивача 2 підтримав вимоги викладені у позовній заяві № 4056 вих-14 від 31.10.2014 (вх. 4996/14 від 11.11.2014), вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в усних та письмових поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву, проти позову заперечував в повному обсязі та зазначав що порушення ним строків оплати було спричинено несвоєчасною оплатою населення заборгованості за теплопостачання.

Прокурор присутній в судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені в позовній заяві.

У судове засідання 26.01.2015 представники позивача 1 по справі, який у відповідності з ч. 1 ст. 64 ГПК України належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Як роз'яснено в п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача 1, належно повідомленого про дату, час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 26.01.2015 господарським судом на підставі ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача 2 та відповідача, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд встановив:

Прокуратурою Деснянського району м. Києва перевірено інформацію Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стану заборгованості по договорам купівлі-продажу природного газу, вжиття заходів представницького характеру на захист інтересів держави. Встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач-2, Продавець) та Комунальним підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (далі - відповідач, Покупець) 18.10.2012 укладено Договір купівлі-продажу природного газу № 12/1138-ТЕ-17 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ в обсязі, на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями (п. 1.2. договору).

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2012 по 31.12.2012 газ обсягом до 562,0 тис. куб. м. (пункт 2.1 Договору).

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється Актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.п. 3.3, 3.4 Договору).

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору позивач-2 поставив протягом листопада-грудня 2012 року, а відповідач прийняв газ обсягом 683,357 тис. куб. м. на загальну суму 894 650,99 грн. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання передачі природного газу:

- від 29 грудня 2012 року на суму 348 024,64 грн.;

- від 31 грудня 2012 року на суму 546 626,34 грн.

Зазначені акти приймання-передачі, оригінали яких оглянуті судом у судовому засіданні, підписані уповноваженими представниками сторін, підписи яких засвідчені печатками юридичних осіб.

Таким чином, на підставі та у відповідності до договору ПАТ «НАК «Нафтогаз України» своєчасно та в повному обсязі передавало відповідачеві природний газ. Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення постачальником умов Договору.

Станом на час звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем 2 за договором відсутня.

Однак, відповідач в порушення п. 6.1. Договору своє грошове зобов'язання за спожитий в листопаді-грудні 2012 року природний газ виконував із систематичним порушенням строків оплати, встановлених Договором.

Відповідно до п. 11.1 Договору, він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представника сторін та скріплення печатками і діє в частині реалізації газу до 31.12.2012, а частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У зв'язку з тим, що відповідач прострочив виконання зобов'язання , оскільки ним несвоєчасно виконувались умови Договору щодо оплати отриманого в листопаді-грудні 2012 року природного газу, в позовній заяві заявлено вимогу стягнення з відповідача 4 868,62 грн. інфляційних втрат, 18 817,73 грн. 3% річних та 44 472,22 грн. пені.

Крім того, відповідач у своєму відзиві не заперечує, що розрахувався з позивачем 2 в повному обсязі за поставлений природний газ, але з запізненням, а саме 02.04.2014.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Щодо до заявлених позовних вимог судом встановлено наступне.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.3. Договору встановлено строк позовної давності по Договору та по стягненню неустойки, відсотків річних та інфляційних втрат тривалістю у п'ять років.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується неня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку позивача, останнім нараховано пеню з дотриманням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та виходячи з подвійної облікової ставки.

Судом досліджено та встановлено, що позивачем нарахована пеня, інфляційні та річні по кожному періоду на фактичні суми заборгованості, існування яких у відповідні періоди відповідачем не спростовано.

Таким чином здійснені позивачем розрахунки, які були перевірені судом пені, інфляційних та річних є арифметично вірними, відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, а тому позовні вимоги у відповідній частині є доведеними та обґрунтованими. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення в сумі 4 868,62 грн., 18 817,73 грн. 3% річних та 44 472,22 грн. пені. підлягають задоволенню.

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову посилається на невідповідність тарифів фактичній вартості виробленої теплової енергії, вважає, що відсутня його вина у несвоєчасному проведенні розрахунків за спожитий природний газ, оскільки бюджетне фінансування відбувалось з затримкою.

Суд не приймає посилання відповідача на несвоєчасність та недостатність бюджетного фінансування, оскільки це не звільняє господарюючого суб'єкта від виконання договірних зобов'язань.

Крім того, як визначено ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, як наголошує Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій - споживачів тепла, а також про наявність перед відповідачем заборгованості населення за спожиті послуги з теплопостачання, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

З огляду на викладені обставини та заперечення позивача, суд не вбачає підстав для зменшення відповідальності відповідача за порушення термінів розрахунків за Договором.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 868,62 грн. інфляційних втрат, 18 817,73 грн. 3% річних та 44 472,22 грн. пені підлягають задоволенню.

Сплата судового збору згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача виходячи з фактичного розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (08154, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Леніна, 30, ідентифікаційний код: 34702930) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) 4 868 (чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 62 коп. інфляційних витрат, 18 817 (вісімнадцять тисяч вісімсот сімнадцять) грн. 73 коп. 3% річних, 44 472 (сорок чотири тисячі сімдесят дві) грн. 22 коп.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області» (08154, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Леніна, 30, ідентифікаційний код: 34702930) в дохід Державного бюджету 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя В.М. Антонова

Повне рішення складено 30.01.2015