ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 р. Справа №917/2438/14

За позовом Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна", вул. Колекторна, 42-А, м. Київ, 02660

до Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628, вул. Кагамлика, 84, м. Полтава, 36008

про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Глазунов І.Ю., довіреність б/н від 17.10.20014р.

від відповідача: Півненко І.Ю., довіреність від 15.01.2015р.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 81 639,03грн по договору поставки № 015-000012.

28.01.2010 р. від позивача надійшла заява про зменшення суми позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача 48664,11 грн боргу, з яких: 3 022,80 грн - сума основного боргу; 4 078,93 грн - пеня, 9 287,80 грн - штраф, 2 885,26 грн - інфляційні втрати, 389,32 грн - 3% річних.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Суд приймає до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог та вирішує спір, виходячи з нової ціни позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та наполягав на його задоволенні, в обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору.

Представник відповідача у судовому засіданні визнав наявність заборгованості та заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

28 серпня 2013 року між Дочірнім підприємством "АВТОМАЗ-УКРАЇНА" (Постачальник) та Полтавським комунальним автотранспортним підприємством 1628 (Покупець) укладено Господарський договір поставки № 015-000012 (а.с. 11 - 12).

Відповідно до умов договору Постачальник зобов'язується передати (поставити) Покупцеві товар, а Покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього грошову суму (пункт 1.1. Договору).

Предметом поставки є товар - запасні частини до вантажних автомобілів (пункт 1.3. договору).

Передача товару від Постачальника Покупцю здійснюється за видатково-прибутковими накладними.

Дата вказана Покупцем у видатково-прибуткових накладних є датою поставки товару Постачальником (пункт 4.3. договору).

Сплата за товар здійснюється протягом 14 днів з моменту оформлення видаткових документів (пункт 7.1. договору).

На умовах передбачених договором, Постачальник поставив, а Покупець прийняв товар, що підтверджується наступними видатковими накладними:

- №015-000185 від 28 травня 2014 року на суму 16 298,00 грн;

- №015-000194 від 05 червня 2014 року на суму 1 808,00 грн;

- №015-000202 від 16 червня 2014 року на суму 4 546,00 грн;

- №015-000203 від 16 червня 2014 року на суму 4 310,00 грн;

- №015-000205 від 16 червня 2014 року на суму 2 513,00 грн;

- №015-000208 від 19 червня 2014 року на суму 8 000,00 грн;

- №015-000209 від 19 червня 2014 року на суму 2 290,00 грн;

- №015-000236 від 15 липня 2014 року на суму 9 440,00 грн;

- №015-000240 від 18 липня 2014 року на суму 10 995,00 грн;

Всього поставлено товар на суму 60 200,00 грн.

Товар було прийнято відповідачем про що свідчать належним чином оформлені видаткові накладні з підписами його представника Манойло Анатолія Івановича та відповідні довіреності, видані на його ім'я (№ 124 від 05 травня 2014 року, № 169 від 05 червня 2014 року, № 215 від 07 липня 2014 року).

Таким чином, позивач виконав свої зобов'язання по договору повністю.

Відповідач у свою чергу свої зобов'язання по договору виконав частково, у зв'язку з чим у нього існує заборгованість у сумі 32 022,80 грн.

Вказану суму боргу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Наданими до матеріалів справи доказами підтверджується наявності у відповідача заборгованості в сумі 32 022,80 грн за поставлену продукцію.

Крім того, відповідачем не заперечується наявність перед позивачем заборгованості, що підтверджується актом звірки розрахунків за 01.01.2014 р. - 15.01.2015 р., підписаним відповідачем (копія в матеріалах справи).

З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги про стягнення з відповідача 32 022,80 грн основного боргу є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 015-000012 від 28.08.2013 р. позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 4 078,93 грн.

Відповідно до ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України встановлено, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Водночас, до штрафних санкцій ст. 230 ГК України відносить господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань, відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до п. 8.4 договору, у випадку порушення строків оплати товару Покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення протягом усього часу прострочення, а також, крім пені, у випадку прострочення платежу на строк понад 30 календарних днів - штраф у розмірі 20% від простроченої суми.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, посилаючись на важкий фінансовий стан.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечує.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованої пені, суд зазначає наступне:

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Разом з тим, пунктом 1 статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач невчасно здійснював розрахунки за договором.

Водночас, тяжкий фінансовий стан відповідача не є достатньою підставою для зменшення розміру неустойки у спірних правовідносинах у розумінні статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України.

У зв'язку з викладеним клопотання про зменшення розміру пені задоволенню не підлягає.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом, до стягнення з відповідача підлягає 4 078,93 грн пені та 9 287,80 грн штрафу.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України.

У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (вказаної правової позиції дотримується Верховний суд України в Постановах № 06/5026/1052/2011 від 27.04.2012 р., № 20/246-08 від 09.04.2012 р.).

Також, відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредиторів від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримання ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 885,26 грн інфляційних та 389,32 грн - 3% річних.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Із врахуванням вищенаведеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Полтавського комунального автотранспортного підприємства 1628, вул. Кагамлика, 84, м. Полтава, 36008, ідентифікаційний код 03351823, р/р № в АБ "Укргазбанк", МФО 320478 на користь Дочірнього підприємства "Автомаз-Україна", вул. Колекторна, 42-А, м. Київ, 02660, ідентифікаційний код 32376626, р/р №7 в АТ "РАйффайзен Банк Аваль", МФО 380805 - 32 022,80 грн основного боргу, 4078,93 грн пені, 9287,80 грн штрафу, 2885,26 грн інфляційних втрат, 389,32 грн - 3% річних, 1827,00 грн судового збору.

Повне рішення складено 02.02.2015 р.

Суддя Сірош Д.М.