ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р.Справа № 922/5476/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі", с. Жорниська
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Мілуватка
про стягнення коштів в розмірі 46 358,51 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Кравчук А.І., довіреність від 01.02.2014р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 46 358,51 грн.;

- відшкодувати витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 01.12.2014 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16.12.2014 р. о 10:15 год.

Ухвалами господарського суду від 16.12.2014р., 13.01.2015р. розгляд справи відкладався на 13.01.2015р., 27.01.2015р.

Представник позивача через канцелярію господарського суду 27.01.2015р за вх. №3097 надав заяву про зменшення розміру позовних вимог з додатками, в якій зазначив, що згідно банківських виписок від 15.12.2014р. та 17.01.2015р. відповідач частково погасив заборгованість на суму 6 550,00 грн. Позивач відмовляється від стягнення з відповідача пені в сумі 4 233,58 грн. та втрат від інфляції 4 444,93 грн. У зв'язку з цим, на підставі ст. 22 ГПК України просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 31 130,00 грн. Надані в додатку документи судом досліджені та долучені до матеріалів справи.

Згідно частини 5 статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи викладене, суд приймає дану заяву позивача до розгляду та розгляд справи продовжує з її урахуванням.

У призначеному 27.01.2015 р. судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

У призначене 27.01.2015 р. судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать телефонограма №128 від 15.12.2014р. та повідомлення про вручення поштового відправлення, а саме: ухвали суду від 01.12.2014р. про порушення провадження у справі та ухвали суду від 16.12.2014р., які повернулися на адресу суду з відміткою про отримання.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Суд, розглянувши клопотання представника позивача про продовження строку розгляду справи (вх. №398), прийнятого судом до розгляду в попередньому судовому засіданні, відмовляє в його задоволенні, як необґрунтоване. У клопотанні про продовження 2-х місячного строку розгляду справи не вказано винятковості обставин, що потребують продовження строку розгляду справи, які згідно ч.3 ст.69 ГПК України, необхідно довести.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 16.12.2014р., 13.01.2015р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

12.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Провімі" (постачальник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (дистриб'ютор) було укладено дистриб'юторський договір №134К (надалі - Договір), згідно з п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати у власність дистриб'ютора, а дистриб'ютор зобов'язується прийняти і оплатити товари, в т.ч., але не виключно комбікорми, кормові додатки, премікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки (далі по тексту товар) на умовах зазначених в даному договорі. Список товарів, що є предметом даного договору визначається в "Прайс-листі". Постачальник має право в односторонньому порядку змінювати список товарів, що можуть бути замовлені за цим договором, шляхом направлення покупцю нового додатку "Прайс-лист" до даного договору.

Відповідно до п.1.2. Договору асортимент, кількість та ціна товару визначається у рахунках-фактурах та/або у видаткових накладних.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що товар поставляється на умовах FCA (в редакції Інкотермс 2010) або СРТ (в редакції Інкотермс 2010) за адресою дистриб'ютора, що зазначається у товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній (далі - пункт поставки).

Датою поставки товару є дата зазначена на товарно-транспортній накладній: для поставок на умовах FCA - це дата товарно-транспортної накладної; для поставок на умовах СРТ - це дата доставки зазначена в товарно-транспортній накладній та/або на видатковій накладній (п. 2.3. Договору).

Згідно з п. 3.2. Договору остаточна ціна на товар, яка підлягає оплаті, визначається у видаткових накладних постачальника з урахуванням знижок.

Як вбачається зі змісту п. 3.5. Договору оплата за товар дистриб'ютором здійснюється з відстрочкою платежу 60-ти календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної постачальника, при цьому загальна сума відтермінування платежів не повинна перевищувати 150 000 грн. Платежі, здійснені дистриб'ютором, в першу чергу будуть зараховуватись як оплата за раніше отриманий та неоплачений товар.

Розділом 4 Договору визначені обов'язки сторін, зокрема, в п. 4.2.3. передбачено, що дистриб'ютор зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за товар на умовах, визначених договором.

Договір вступає в силу з дати підписання та діє до 10.03.2014р. (п.13.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем відповідачу було здійснено поставку товару на загальну суму 136 130,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, №282 від 13.01.2014р. на суму 85 580,00 грн., №453 від 27.02.2014р. на суму 50 550,00 грн., що підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками.

В свою чергу, відповідачем вартість отриманого товару була оплачено частково в сумі 98 450,00 грн., внаслідок чого станом на 18.11.2014р. заборгованість відповідача перед позивачем складала 37 680,00 грн.

З підстав неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині здійснення оплати вартості отриманого товару, позивач звернувся до відповідача з вимогою №282 від 22.09.2014р. про сплату суми боргу. Проте, вимога була залишена без відповіді.

Після подання позову - 15.12.2014р. та 17.01.2015р. відповідач погасив заборгованість на суму 6 550, 00 грн.

Залишок боргу станом на 27.01.2015р. становить 31 130,00 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з листопада 2013 р. по січень 2015р., складеним позивачем.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини на підставі дистриб'юторського договору, якому притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Провімі" за дистриб'юторським договором №134К від 12.02.2014р. товару в розмірі 31 130,00 грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості перед позивачем у сумі 31 130,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

За результатами розгляду справи, керуючись статтями 44, 49 ГПК України, суд вважає необхідним витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 1827,00 грн. покласти на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 55 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 599, 612, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 174, 175,193 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі" (81083, Львівська обл., Яворівський район, село Жорниська, комплекс "Ямельня-1", ) заборгованість в сумі 31130 (тридцять одна тисяча сто тридцять) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.01.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/5476/14