ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 923/1487/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання: Максиміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Косюга Ю.П., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився, повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро»

на рішення господарського суду Херсонської області від 02 грудня 2014 р.

по справі № 923/1487/14

за позовом Приватного підприємства «Бізон-Тех 2012»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро»

про стягнення 1 188 360,34 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Бізон-Тех 2012» звернулось до господарського суду Херсонської області з позовною заявою про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» 1 188 360,34 грн., з яких 499 437,12 грн. основного боргу, 466 441,10 грн. індексації ціни товару, 149 831,13 грн. штрафу, 72 650,99 грн. пені.

Рішення господарського суду Херсонської області від 02 грудня 2014 р. по справі № 923/1487/14 (суддя Чернявський В.В.) позовні вимоги задоволено, стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро" на користь приватного підприємства "Бізот-Тех 2012" 499437 грн. 12коп. боргу, 466441грн.10коп. індексації ціни товару, 149831грн. 13коп. штрафу, 72650грн. 99коп. пені,23767грн. 21коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції прийняв до уваги визнання відповідачем позову в сумі 499437,12грн., що не суперечить законодавству та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Також судом перевірено і розрахунок штрафних санкцій та індексації суми заборгованості, та встановлено зазначений розрахунок вірним та обґрунтованим.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати в частині стягнення штрафних санкцій та індексації суми боргу та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині, а також відстрочити виконання рішення до 01.07.2015 року.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначав, що не визнає позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу, в зв'язку з виникненням об'єктивних обставин, які стали причиною невиконання відповідачем своїх обов'язків, та відсутністю своєї вини - неврожай в результаті несприятливих погодних умов.

Також скаржник не визнає позовні вимоги в частині індексації вартості товару в сумі 466 441,10 грн.

При укладанні договору 31.10.2012 року сторони не могли передбачити, що наприкінці 2013 року в Україні відбудуться загальновідомі події, які кардинально змінили суспільні відносини в країні в цілому, та господарські відносини між позивачем та відповідачем.

Не передбачаючи настання таких подій, сторони уклали спірний договір, в якому узгодили індексацію ціни договору в залежності від співвідношення долару США до національної грошової валюти.

Апелянт погодився на такі умови, оскільки розумів, що товар закупається на зовнішньому ринку за валюту, однак при цьому виходив з обґрунтованого обліку стандартної інфляції та девальвації грошової валюти.

Скаржник стверджує, що якби він міг передбачити настання обвалу національної грошової валюти по відношенню до долару США, який почався наприкінці 2013 року по причинам, які не залежать від сторін, то умови договору про індексацію ціни не були б прийняті ним, оскільки це прямий шлях до банкрутства підприємства.

Крім того, скаржник зазначав, що являється сільськогосподарським підприємством, та має можливість виконати свої зобов'язання перед позивачем тільки за рахунок коштів, які планує отримати в результаті реалізації продукції власного виробництва - врожаю 2015 року.

За рахунок вказаних коштів відповідач розраховує оплатити боргові зобов'язання перед позивачем до 01.07.2015 року.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено в ході апеляційного розгляду, 31.10.2012 року укладено договір поставки насіння №КГ-Н-2, відповідно до п.п.1.1,1.2 якого у порядку, строки та на умовах, визначених цим договором та специфікаціями до нього, постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність покупця насіння для сівби, а покупець зобов'язується приймати цей товар та оплачувати його. Усі поставки постачальником покупцю насіння до кінця року, в якому був укладений цей договір, а також порядок їх оплати, регулюється цим договором. Якщо сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки, але фактично постачальником будуть здійснюватися поставки насіння покупцю, то цей договір продовжує регулювати умови таких поставок між сторонами і в наступному році аж до укладання нового договору поставки насіння.

Згідно п.2.1 договору, найменування (асортимент) товару його кількість та ціна вказуються в Специфікаціях до Договору, які є невід'ємними його частинами.

Відповідно до п.5.1 договору, покупець зобов'язується оплатити постачальнику товар у строки та в розмірах, що визначені в специфікаціях, а також зобов'язується сплатити суму індексації ціни товару в порядку, визначеному цим договором, Якщо в специфікації не вказано дату (строк) оплати товару, то такий товар оплачується покупцем у день його отримання від постачальника. Ця умова також діє, якщо між сторонами фактично відбулась поставка товару по накладній, але на такий товар не була підписана специфікація.

Згідно з пунктом 5.6. договору ціна товару, що вказана в специфікаціях, визначена на дату їх складання.

За прострочення строків виконання грошових зобов'язань покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,05% від суми простроченого зобов'язання за кожний день прострочення,а за прострочення понад 20 календарних днів покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 30% від простроченої суми. Пеня та штраф на суму попередньої оплати, якщо товар не був отриманий покупцем, не нараховуються.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань за цим договором не обмежується шістьома місяцями, а здійснюється до моменту їх фактичного виконання (виключення з ч.6 ст.232 ГК України), а строк позовної давності з вимог про стягнення штрафних санкцій (неустойки) по таким зобов'язанням згідно зі ст.259 ЦК України збільшують до 3 (трьох) років.

Відповідно до п.8.7 договору сторони домовились, що несприятливі погодні умови та інші обставини, що призвели до загибелі посівів або втрати врожаю покупця не є підставою для звільнення покупця від обов'язку з оплати товару, сплати повністю сум штрафних санкцій та відстрочення та розстрочення цих платежів.

Пунктом 9.11 договору визначено, що договір складений сторонами при повному розумінні ними предмету договору, прочитаний повністю, відповідає їх волі і містить всі істотні умови, відносно яких Сторони бажали домовитися. Умови Договору його сторони визначають розумними та справедливими.

Згідно п.9.1. Договору, він набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до кінця року в якому він був укладений. Якщо сторони в наступному році не укладуть новий договір поставки насіння, але фактично будуть здійснюватися поставки Покупцю, то цей Договір продовжуватиме діяти і в наступному році аж до моменту укладання нового договору поставки.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем відповідачу було поставлено товар на загальну суму 543 437,12 грн. що підтверджується видатковими накладними №884 від 02.04.2013р., на суму 125 585 грн., №887 від 02.04.2013р. на суму 189 280 грн., №1824 від 19.04.2013р., на суму 36 432,50 грн., №2100 від 24.04.2013р. на суму 109 882,50 грн., №2973 від 07.08.2013р. на суму 82257,12 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, та довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей.

В свою чергу, відповідачем частково оплачено поставлений товар в сумі 44000 грн., внаслідок чого за відповідачем залишилась непогашеною заборгованість в сумі 499 437,12 грн. , що і послугувало підставою для звернення до суду.

Статтею 509 Цивільного кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України - цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ч.1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки відповідачем не надано доказів погашення вказаної заборгованості, та при цьому визнано позовні вимоги в цій частині.

Що стосується вимог про стягнення 466 441,10 грн. індексації ціни товару, судова колегія також погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача зазначеної суми, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 189 Господарського кодексу України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Згідно зі статтею 190 Господарського кодексу України вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Згідно з частиною 2 статті 632 Цивільного кодексу України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Отже, чинним законодавством України передбачено, що договір може містити умови, що передбачають зміну, у тому числі збільшення ціни товару і обов'язок боржника сплатити кредитору змінену, в даному випадку збільшену, ціну товару, тобто, доплатити суму збільшення ціни товару.

Також, частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України закріплено принцип свободи договору, який визначає, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з пунктом 5.6. договору ціна товару, що вказана в специфікаціях, визначена на дату їх складання.

Проіндексована сума платежу визначається таким чином: ПСП = (К2/К1) х СП, де ПСП- проіндексована сума платежу, яка підлягає сплаті покупцем постачальнику; СП - сума платежу за товар; К2 - середній курс продажу банками доларів США за гривні на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день; К1 - курс гривні до долару США на дату складання специфікації, за яким визначалась ціна товару в ній (вказується в специфікаціях). Якщо показник К1 не вказаний у специфікації, то він дорівнює офіційному курсу гривні до долару США, встановленого Національним банком України на дату складання специфікації.

Для розрахунку такої індексації сторони в підпункті 5.6.1 договору визначили, що для показника К2 вони використовують середній курс продажу банками доларів США за гривні (показник АSК на веб-сторінці http.udinform.com. в огляді фінансового дня) на міжбанківському валютному ринку, зафіксований на момент закриття торгів у найближчий попередній до дати платежу день, інформацію про який сторони одержують із веб-сторінки http.udinform.com.

Згідно з підпунктом 5.6.2. договору у день здійснення платежу покупець самостійно, без пред'явлення йому рахунку з збоку постачальника, проводить його індексацію у встановленому порядку та перераховує постачальнику проіндексовану суму платежу. Якщо К2 є меншим за К1, то ПСП дорівнює СП.

Згідно з пунктом 5.6.4 договору при зверненні постачальника до суду з позовною заявою про стягнення з покупця заборгованості за цим договором, суми прострочених і несплачених покупцем платежів індексуються у вказаному порядку, але показник К2 для них визначається станом на дату складання позовної заяви постачальником про стягнення із покупця заборгованості за цим договором. Якщо показник К2 під час розгляду справи в суді зменшується, то перерахунок суми індексації ціни товару не проводиться.

Відповідно до пункту 5.1, підпунктів 7.1.1., 7.1.3. договору відповідач зобов'язався оплатити товар, у тому числі сплатити суму індексації ціни товару, для чого зобов'язався перед здійсненням будь-якого платежу провести його індексацію в порядку, визначеному договором.

У пункті 3 кожної зі специфікацій до договору також вказано, що суми платежів підлягають індексації згідно з договором.

Отже, за умовами договору повна ціна товару складається з ціни товару, що визначена в специфікаціях, тобто, базової ціни та суми індексації ціни товару, що нараховується в порядку, передбаченому пунктом 5.6. договору і його підпунктами 5.6.1 - 5.6.6.

Згідно з підпунктом 5.6.6. договору зобов'язання покупця щодо сплати проіндексованих сум платежів є грошовим зобов'язанням покупця перед постачальником з оплати товару. Сплачені покупцем постачальнику суми у зв 'язку з виконанням цього пункту, що перевищують ціну товару вказану в специфікаціях, є індексацією (тобто, збільшенням) ціни товару.

Отже, судова колегія зазначає, що пункт 5.6 договору і його підпункти 5.6.1 - 5.6.6. містять умови, що передбачають чітко визначений за настання певних обставин порядок та спосіб розрахунку нової ціни товару шляхом індексації сум платежів за товар, що заздалегідь погоджений сторонами в договорі, що дозволяє їм без додаткових домовленостей, переговорів, укладання додаткових угод тощо, відразу визначити нову ціну товару (доплату до базової, первинної ціни договору).

Враховуючи принцип свободи договору та відсутність на це законодавчих обмежень (імперативу), передбачений договором порядок збільшення ціни товару, в залежності від показників певних курсів валют на певні дати, може передбачатися сторонами в договорах поставок, що і було здійснено сторонами в даному випадку, в тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги про стягнення з відповідача 466 441,10 грн. індексації ціни товару.

Доводи апелянта про те, що він не міг припустити настання подій в країні, що призвели до різкого зростання курсу валюти, не приймаються до уваги судовою колегією, оскільки, по-перше, строк оплати поставленого товару настав у травні 2013 року, при цьому у специфікаціях сторонами погоджено часткову оплату товару декількома платежами.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що події в державі відбулися вже на початку 2014 року, тобто більше ніж через півроку після настання строку оплати поставленого насіння.

Крім того, слід звернути увагу на п.4 специфікацій, згідно якого сторони погодили, що у випадку оплати відповідачем 90% від ціни товару у строк не пізніше 15 жовтня 2013 року, покупець вважається таким, що повністю розрахувався за товар.

Враховуючи викладене, посилання апелянта на різке підвищення готівкового та міжбанківського курсу продажу доларів США за гривні не приймається до уваги судовою колегією.

Судова колегія зауважує, що відповідач є самостійним суб'єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність на свій власний ризик, при цьому в спірному договорі сторони домовились, що цей комерційний ризик (підвищення ціни товару внаслідок зростання валютного курсу), розуміючи його і його наслідки, на себе прийняв Відповідач.

Саме для цього сторони за взаємною згодою передбачили в Договорі поставки п. 5.6. і його підпункти 5.6.1-5.6.6., а тому суд вважає, що посилання апелянта на непередбачуване зростання курсу валюти, є таким, що не відповідає умовам розділу 5 договору.

Перевіривши розрахунок штрафу в сумі 149 831,13 грн. та пені в розмірі 72 650,99 грн., судова колегія вважає його вірним та обґрунтованим, таким, що відповідає умовам розділу 8 договору , а тому не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині.

Апеляційний суд зауважує, що дійсність спірного договору поставки насіння №КГ-Н-2 від 31.10.2012 року не оспорена в судовому порядку, а отже договір не визнано недійсним, є чинним та повинен виконуватись сторонами належним чином.

Що стосується вимог скаржника про надання йому розстрочки до 01.07.2015 року, судова колегія не вбачає підстав для надання скаржнику розстрочення виконання рішення по даній справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

При відстрочці або розстрочці виконання рішення, ухвали, постанови господарський суд на загальних підставах може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Судова колегія зазначає, що скаржником не заявлялось в суді першої інстанції клопотання про відстрочку або розстрочку рішення, та таке питання не розглядалось господарським судом Одеської області, а тому вбачається безпідставним заявлення такого клопотання до Одеського апеляційного господарського суду.

Водночас, суд зазначає, що скаржником не надано жодних доказів в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України в підтвердження винятковості ситуації та неспроможності на даний час сплатити суму заборгованості перед позивачем.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Обираючи вид господарської діяльності підприємець усвідомлює (мас усвідомлювати) ризики такого виду діяльності, а відтак відповідач мав усвідомлювати, що господарська діяльність, пов'язана з вирощуванням сільськогосподарських культур може мати такі негативні наслідки, як загибель рожаю чи його пошкодження.

Судова колегія звертає увагу на приписи п.8.7 договору, згідно яких несприятливі погодні умови та інші обставини, що призвели до загибелі посівів або втрати врожаю не є підставою для звільнення Відповідача від обов'язку з оплати товару, сплати повністю сум штрафних санкцій та відстроченні або розстрочення платежів

При розгляді клопотання про надання відстрочки виконання рішення суду, господарський суд також повинен враховувати майновий стан кредитора, у зв'язку з чим суд вважає, що відстрочення виконання рішення по даній справі може призвести до подальшого порушення господарської діяльності позивача та росту його збитків, непогашення своєї заборгованості перед контрагентами

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, п.1 ст.103,105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 02 грудня 2014 р. по справі № 923/1487/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписаний 06.02.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя О.О. Журавльов

Суддя В.А. Лисенко