ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 р. Справа № 914/4150/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан-Еліт», м.Дрогобич

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с.Нежухів, Львівська область

про стягнення 3 030 грн. 92 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Гульчевська Л.В., представник (довіреність №5/11/14 від 05.11.2014 р.);

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сапсан-Еліт», м. Дрогобич звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Нежухів, Львівська область про стягнення 3 079 грн. 35 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 26.11.2014р. призначив справу до розгляду на 08.12.2014 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на спостереження за сигналізацією та терміновий виїзд нараду охорони, згідно умов якого відповідачу було надано відповідні послуги. Відповідач зобов'язувався проводити оплату наданих послуг в розмірах та строки, встановлені таким договором. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги не виконав, на дату звернення до суду заборгованість становить 2 654 грн. 00 коп. У зв'язку з порушенням строків оплати відповідачу нараховано пеню в сумі 172 грн. 43 коп., 3% річних в сумі 47 грн. 58 коп., інфляційні втрати в сумі 205 грн. 34 коп. Таким чином, просив стягнути з відповідача на користь позивача боргу у розмірі 3 079 грн. 35коп. та судові витрати.

21.01.2015 р. представником позивача через канцелярію суду подано заяву про уточнення позовних вимог від 16.01.2015 р., в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 3 030 грн. 92 коп., в тому числі: 2 654грн. 00 коп. основного боргу, 144 грн. 25 коп. пені, 27 грн. 33 коп. 3% річних, 205грн. 34 коп. інфляційних втрат та судові витрати. У відповідності до п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» суд розцінює вказану заяву про уточнення позовних вимог як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Судом встановлено, що вказана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, а отже подальший розгляд справи здійснюється щодо вимог позивача, зазначених у заяві про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач в судове засідання явку представника не забезпечив, проти позову не заперечив, доказів погашення заборгованості не надав, вимог ухвали суду від 26.11.2014 р. не виконав, повідомлення про дату, час та місце розгляду справи надсилалися на адресу, вказану позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що згідно ст. 64 ГПК України є врученням належним чином.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Представнику роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника сторони, суд встановив наступне.

1 жовтня 2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сапсан-Еліт» (виконавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) було укладено угоду №149 на спостереження за сигналізацією та терміновий виїзд наряду охорони.

За цим договором замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) зобов'язується здійснювати спостереження за сигналізацією на об'єктах за адресами: АДРЕСА_1 відповідно до дислокації (додаток №1), а також терміновий виїзд до 5 хвилин НО на об'єкт у випадку надходження на ПЦС сигналу про спрацювання сигналізацію для встановлення причин спрацювання.

Згідно п. 3.1. договору ціна наданих послуг є договірною і визначається сторонами в розрахунку (додаток №1).

Відповідно до п. 2 додатку №1, вартість послуг виконавця за один місяць становить 300 грн. 00 коп. без ПДВ.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач надав відповідачу послуги загальною вартістю 2 854 грн. 00 коп., що підтверджується підписаними сторонами актом №ОУ-0000879 від 30.11.2013 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у жовтні-листопаді 2013 р. на суму 600 грн. 00 коп., актом №ОУ-0001034 від 31.12.2013 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у грудні 2013 р. на суму 300 грн. 00 коп., актом №ОУ-0000118 від 31.01.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у січні 2014 р. на суму 300 грн. 00 коп., актом №ОУ-0000317 від 28.02.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у лютому 2014 р. на суму 300 грн. 00 коп., актом №ОУ-0000487 від 31.03.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у березні 2014 р. на суму 300 грн. 00коп., актом №ОУ-0000692 від 30.04.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у квітні 2014 р. на суму 300 грн. 00 коп., актом №ОУ-0000876 від 31.05.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у травні 2014 р. на суму 300 грн. 00 коп., актом №ОУ-0001048 від 30.06.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) у червні 2014 р. на суму 300 грн. 00 коп., актом №ОУ-0001247 від 17.07.2014 р. здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з 01.07.2014р. по 16.07.2014 р. на суму 154 грн. 00 коп.

Відповідач оплатив вартість послуг частково в сумі 200 грн. 00 коп.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що оплата за цією угодою здійснюється авансовими платежами в національній валюті України щомісячно до 10-го числа облікового місяця шляхом перерахування замовником коштів на рахунок виконавця

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника сторони, відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати вартості послуг не виконав, на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 2 654 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 6.4.1. договору, у випадку несвоєчасної оплати замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення до повного виконання зобов'язання.

Згідно 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вказаних вимог позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 144 грн. 25 коп., інфляційні втрати в розмірі 205 грн. 34 коп., а також 3% річних в розмірі 27 грн. 33 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 2 654 грн. 00 коп. основного боргу, 144 грн. 25 коп. пені, 27 грн. 33 коп. 3% річних, 205грн. 34 коп. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник з вини відповідача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_2, Стрийська область, Львівська область (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сапсан-Еліт», м. Дрогобич, майдан Шевченка, 1/69А, Львівська область (ідентифікаційний код 38007526) 2 654 грн. 00 коп. основного боргу, 144 грн. 25 коп. пені, 27 грн. 33 коп. 3% річних, 205 грн. 34 коп. інфляційних втрат, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 26.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 02.02.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.