РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25384/14 27.01.15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві

про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту у розмірі 57 466,70 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Греськів З.Г. (дов. №501/03 від 28.11.2014),

Від відповідача: Терещенко В.М. (дов. №24/14-538/Ан від 07.02.2014),

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту у розмірі 57 466,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 порушено провадження у справі №910/25384/14 та призначено її до розгляду на 18.12.2014 року.

15.12.2014 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи та надійшла зустрічна позовна заява Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві до Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 18.12.2014 зустрічна позовна заява Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві повернута заявнику на підставі ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Під час судового засідання 18.12.2014 суд заслухав пояснення сторін, перейшов до розгляду справи по суті та, надалі, оголосив перерву у судовому засіданні до 27.01.2015 року.

22.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві подано до суду зустрічний позов.

Ухвалою суду від 26.01.2015 судом відмовлено у прийняті зустрічної позовної заяви на підставі положень статті 62 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 27.01.2015 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись обставини та факти, викладені у позовній заяві.

У свою чергу, представник відповідача під час судового засідання надав усні заперечення проти позову, аналогічні тим, що викладені у письмових заперечення на позовну заяву, поданих через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 22.01.2015 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, надані у судових засіданнях, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2013 між Публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» (Банк) та Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві (Позичальник) укладений Договір про надання овердрафту № 08-13-980-0 (Договір овердрафту).

Відповідно до умов Договору овердрафту, Банк у межах ліміту - 5 000 000,00 грн. (п.1.4. Договору овердрафту) на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає позичальнику кредит у формі овердрафту (п.1.1. Договору овердрафту) зі строком користування до 03.07.2014 включно (п.1.5. Договору овердрафту), з максимальним періодом безперервного користування овердрафтом не більше ніж 30 календарних днів (п.2.1. Договору овердрафту) та процентною ставкою за користування 21% (двадцять один процент) річних (п.1.6.Договору овердрафту) з метою поповнення обігових коштів та для проведення розрахунків, які виникають у процесі господарської діяльності позичальника (п.1.7. Договору овердрафту).

Згідно п. 2.1. Договору овердрафту, кредитування Позичальника у формі овердрафту здійснюється банком у межах ліміту та строку, встановлених Договором овердрафту, з максимальним періодом безперервного користування Овердрафтом не більше, ніж 30 календарних днів.?

Початком періоду безперервного користування овердрафтом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувала Заборгованість Позичальника за Овердрафтом.

Датою закінчення періоду безперервного користування Овердрафтом вважається день по закінченні якого на поточному рахунку зафіксована відсутність Заборгованості Позичальника за Овердрафтом.

У разі якщо на 30 (тридцятий) календарний день з дня початку періоду безперервного користування овердрафтом, або в день визначений п. 1.5. Договору овердрафту Позичальник не здійснить погашення заборгованості по поточному рахунку, заборгованість Позичальника по поточному рахунку вважається простроченою з робочого дня, наступного за датою закінчення періоду безперервного користування Овердрафтом або за датою, визначеною п.1.5. Договору овердрафту і Банк здійснює нарахування процентів на суму овердрафту за фіксованою процентною ставкою в розмірі 26 (двадцять шість) процентів річних.

Пунктом 2.7. Договору овердрафту передбачено, що проценти Позичальник сплачує щомісяця до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення (у тому числі дострокового) заборгованості за кредитом в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.2.1. та п.4.2.2. Договору овердрафту, позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення овердрафту, сплачувати проценти, сплачувати інші грошові зобов'язання за Договором овердрафту, використати кредит за цільовим призначенням та виконувати всі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Договором овердрафту.

Відповідно до п.1.2. Договору овердрафту овердрафт надається за поточним рахунком позичальника №1640, відкритим позичальнику у банку.

Пунктом 1.3. Договору овердрафту передбачено, що надання овердрафту здійснюється шляхом оплати з поточного рахунку платіжних документів позичальника на суму, яка перевищує кредитний залишок на такому рахунку, але у межах ліміту овердрафту.

Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за Договором овердрафту та 09.07.2013 надав позичальнику кредит у формі овердрафту у межах ліміту, передбаченого п.1.4. Договору овердрафту, що підтверджується банківською випискою про рух грошових коштів на особовому рахунку позичальника №4001 за 09.07.2013 року.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи документів, УДСО при ГУМВС України в м. Києві станом на 19.02.2014 здійснив повне погашення тіла кредиту. Під час розгляду даної справи сторонами не заперечувався вказаний факт.

Проте, у порушення умов договору овердрафту, відповідачем, як позичальником, не сплачені проценти за користування овердрафтом, нараховані станом на 28.02.2014 у розмірі 20652,10 грн.

Так, банком на адресу позичальника 14.04.2014 направлено лист-претензію за № 721/046-кв про погашення простроченої заборгованості, який долучено до матеріалів справи разом із доказами направлення та поштовим повідомленням з відміткою про вручення.

Надалі, 03.07.2014 настав строк виконання основного зобов'язання за Договором овердрафту. Проте з боку відповідача не вчинено дій, направлених на задоволення вимог банку та заборгованість зі сплати процентів за Договором овердрафту рахується за УДСО при ГУ МВС України в м. Києві у розмірі 20 652,10 грн., що зумовило звернення ПАТ «Брокбізнесбанк» із даним позовом до суду. До того ж, звертаючись із позовом банк також заявив до стягнення пеню у розмірі 2 934,30 грн., 3% річних у розмірі 420,96 грн., 3 366,96 грн. інфляційних втрат та штрафи, передбачені умовами Договору про надання овердрафту, а саме штраф за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф№1, ф№2) п.4.2.5. (п. а) 2 випадки - 2000,00 грн., штраф за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф№3) п.4.2.5. (п. б) 1000,00 грн., штраф за неподання до Банку довідки з інших Банків про обороти та кредитну заборгованість п.4.2.5. (п. в.) 4-ри випадки - 4000,00 грн., штраф за неподання до Банку розшифровки дебіторів та кредиторів п.4.2.5. (п. г.) 1000,00 грн., штраф за неподання до Банку розшифровки основних засобів п.4.2.5. (п. д.) 1000,00 грн., штраф за не надання до Банку інших документів, які є необхідними для перевірки цільового використання овердрафту п.4.2.5. (п. є.) - 1000,00 грн., штраф за порушення п.4.2.10 Договору про надання овердрафту, а саме за не надання документів щодо заміни договорів забезпечення уразі закінчення терміну дії та/або виконання зобов'язань за договором, майнові права за яким прийняті в заставу у розмірі 10 000,00 грн. та штраф за невиконання умов п.1.2. Договору застави у розмірі 10 092,38 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що на його рахунку, відкритому в установі банк - позивача, станом на 18.04.2014 обліковувались грошові кошти у розмірі 3 000 669,90 грн., у звязку із чим ним, як позичальником, листом від 23.04.2014 №843/151-кв надано письмове доручення на списання грошових коштів, що становлять несплачену суму заборгованості за процентами. Однак, банк не скористався своїм правом безспірного списання грошових коштів з рахунків позичальника, враховуючи наявність погодження такого списання з боку УДСО при ГУ МВС України в м. Києві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У силу частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, норми якої кореспондуються із нормами статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 вказаної статті визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З системного аналізу вищевикладених положень, суд дійшов висновку, що між сторонами склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно до ч. 2 ст. 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

На виконання умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (у межах ліміту), за користування яким банком нараховані 256 398,41 грн. відсотків, що частково сплачені відповідачем у розмірі 235 746,31 грн. тобто на день розгляду спору, за УДСО при ГУ МВС України в м. Києві рахуються не сплачені відсотки у розмірі 20 652,10 грн., нараховані 28.02.2014 року.

Отже, як свідчать матеріали справи, відповідачем порушені договірні зобов'язання у частині своєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, наданими на підставі договору про надання овердрафту №08-13-980-О.

У межах розгляду справи, відповідачем не надано доказів, які спростовували наведені Банком факти, щодо неналежного виконання кредитних зобов'язань та розміру суми несплачених відсотків за користування кредитними коштами, з огляду на що суд вважає вимоги про стягнення з Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві заборгованість за процентами 20 652,10 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1. статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п..5.1. договору овердрафту передбачено, що за порушення строків погашення заборгованості за овердрафтом в день закінчення періоду безперервного користування овердрафтом та/або за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом та/або комісій банк має право нарахування позичальнику пеню, від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст.3 цього Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його законним та Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи приписи статті 549, частини другої статті 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Суд зауважує, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

За приписами п. 3.1., 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ», якщо сума боргу повинна бути сплачена в період з 1 по 15 числа відповідного місяця, то вона індексується з рахунком цього місяця, а якщо сума повинна бути сплачена з 16 по 31 число відповідного місяця, то вона індексується з наступного місяця.

Враховуючи вище викладене, перевіривши розрахунок інфляційної складової суми боргу суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає задоволенню у сумі розміром 3 366,96 грн., тобто як визначено законодавством, за весь час прострочення платежу.

Таким чином, враховуючи наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, Банк правомірно здійснив нарахування 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України з чітким розрахунком, який міститься у матеріалах справи, а тому вимога про стягнення 420,96 грн. підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Звертаючись із даним позовом, банком застосовано до відповідача відповідальність за порушення договірних зобовязань у вигляді штрафів, встановлених п.5.3. Договору овердрафту, яким передбачено, що банк має право нараховувати позичальнику, а позичальник зобов'язаний сплатити штраф за порушення вимог Договору овердрафту, а саме: за порушення п.4.2.5. (неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності) передбачено штраф у сумі 1000,00 грн. (одна тисяча грн.) за кожен випадок.

На виконання вимоги п. 4.2.5. Договору овердрафту Позивач направив Відповідачу 08.04.2014 лист - вимогу № 556/046-кв., 06.05.2014 лист-вимогу за № 874/04б-кв. та 22.05.2014 лист-вимогу № 988/046-кв щодо необхідності надати Банку відповідні документи, проте Відповідач порушив вимоги Договору овердрафту та не надав до Банку, ані документи, надання яких передбачено Договором овердрафту, ані документи, що надаються за вимогою Банку.

З огляду на вищевикладене, банком станом на 11.11.2014 нараховано відповідачу заборгованість за штрафними санкціями, передбаченими за невиконання умов Договору овердрафту у розмірі 20 000,00 грн., з яких:

- штраф за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф№1, ф№2) п.4.2.5. (п. а) 2 випадки - 2000,00 грн.;

- штраф за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф№3) п.4.2.5. (п. б) 1000,00 грн.;

- штраф за неподання до Банку довідки з інших Банків про обороти та кредитну заборгованість п.4.2.5. (п. в.) 4-ри випадки - 4000,00 грн.

- штраф за неподання до Банку розшифровки дебіторів та кредиторів п.4.2.5. (п. г.) 1000,00 грн.;

- штраф за неподання до Банку розшифровки основних засобів п.4.2.5. (п. д.) 1000,00 грн.;

- штраф за не надання до Банку інших документів, які є необхідними для перевірки цільового використання овердрафту п.4.2.5. (п. є.) - 1000,00 грн.

Штрафні санкції це, зокрема, господарські санкції у виді грошової суми, та надає їх виключний перелік, а саме: неустойка, штраф, пеня.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

До того ж, із приписів статті 549 ЦК України слідує, що штраф може встановлюватись за будь-яке порушення зобов'язання, у той час як пеня - на випадок прострочення виконання зобов'язання.

Суд, дослідивши умови договору про надання овердрафту та наявні у матеріалах справи документи дійшов висновку, що штраф у розмірі 1000,00 грн. за не надання до Банку інших документів, які є необхідними для перевірки цільового використання овердрафту п.4.2.5. (п. є.) не може бути стягнений з відповідача у зв'язку із тим, що тіло кредиту повернуто та у межах даного господарського спору розглядається лише наявність підстав для стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Наразі, ПАТ «Брокбізнесбанк» нарахував відповідачу штраф за порушення п.4.2.10 Договору про надання овердрафту, а саме за не надання документів щодо заміни договорів забезпечення уразі закінчення терміну дії та/або виконання зобов'язань за договором, майнові права за яким прийняті в заставу у розмірі 10 000,00 грн.

Суд вважає нарахування такого виду штрафу безпідставним, оскільки зі змісту п.4.2.10 договору про надання овердрафту № 08-13-980-О вбачається, що до обов'язків позичальника належить під час дії цього договору щорічно надавати банку звіт про оцінку майна, що передане банку в заставу/іпотеку в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором. Звіт про оцінку повинен бути складений суб'єктом оціночної діяльності, що акредитований або рекомендований банком, на дату, що визначена у вимозі банку. Таким чином, банком безпідставно заявлено до стягнення штраф у розмірі 10 000,00 грн., оскільки види порушень, які зазначає ПАТ «Брокбізнесбанк», як законну підставу для покладення відповідальності, та які визначені ним у Договорі про овердрафт є відмінними.

Надалі, як вбачається із прохальної частини позову, ПАТ «Брокбізнесбанк» заявив до стягнення з відповідача штраф за невиконання умов п.1.2. Договору застави у розмірі 10 092,38 грн.

Так, судом встановлено та сторонами під час розгляду справи не спростовано, що у забезпечення виконання основного зобов'язання за Договором про надання овердрафту № 08-13-980-О від 04.07.2013, між позивачем та відповідачем 04.07.2013 укладено договір застави №08-13-980-О-Z.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Положення вищезазначеної статті кореспондуються із нормами нормами статті 572 ЦК України.

Умовами укладеного між сторонами договору застави, сторони погодили п.5.2. обставини, що передбачають можливість нарахування штрафу з позичальника, як заставодавця. У межах даного господарського спору, судом встановлено, що підставою покладення обов'язку сплати процентів за користування кредитними коштами та покладення відповідальності у вигляді пені у судовому порядку, є безпосередньо порушення строків сплати процентів за Договором про надання овердрафту.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладені норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту порушення з боку відповідача умов договору застави, як такого, що зумовлює нарахування штрафу, а тому вимога про стягнення 10 092,38 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Таким чином, оскільки, строк виконання зобов'язання за Договором про надання овердрафту № 08-13-980-О від 04.07.2013 настав, на день вирішення спору зобов'язання за вказаним договором на виконано, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача визнаються судом правомірними, документально доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Розподіляючи судові витрати, суд також керується положеннями Господарського процесуального кодексу України, а також приписами постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013, якими передбачено, що у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход Державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору (п. 4.5.). Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач - Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір у розмірі 1 156,42 грн. підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 44, 49, 75, 78, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту у розмірі 57 466,70 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві (04050, місто Київ, вулиця Студентська, 9; ідентифікаційний код 08596920) на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (03057, місто Київ, проспект Перемоги, 41; ідентифікаційний код 19357489):

- заборгованість за прострочення сплати процентів - 20 652 (двадцять тисяч шістсот п'ятдесят дві) гривні 10 копійок;

- пеня за прострочення сплати процентів - 2 934 (дві тисячі дев'ятсот тридцять чотири) гривні 30 копійок;

- проценти у розмірі 3% річних за користування чужими коштами - 420 (чотириста двадцять) гривень 96 копійок;

- інфляційні втрати у розмірі 3 366 (три тисячі триста шістдесят шість) гривень 96 копійок;

- штраф за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф№1, ф№2) п.4.2.5. (п. а) 2 випадки - 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок;

- штраф за неподання до Банку щоквартальної фінансової звітності (ф№3) п.4.2.5. (п. б) у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок;

- штраф за неподання до Банку довідки з інших Банків про обороти та кредитну заборгованість п.4.2.5. (п. в.) 4-ри випадки - 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок;

- штраф за неподання до Банку розшифровки дебіторів та кредиторів п.4.2.5. (п. г.) у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок;

- штраф за неподання до Банку розшифровки основних засобів п.4.2.5. (п. д.) у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в м. Києві (04050, місто Київ, вулиця Студентська, 9; ідентифікаційний код 08596920) у дохід Державного бюджету України 1 156 (одну тисячу сто п'ятдесят шість) гривень 42 копійки судового збору.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 27.01.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний рішення складено

та підписано 02.02.2015 року

Суддя К.В. Полякова