ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Справа № 917/1802/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Гетьман Р.А.,

за участю представників:

від позивача - Пац В.О. - за довіреністю від 13.05.2014р. № 14-127,

від відповідача - Колода Л.В. - за довіреністю від 22.09.2014р. №1404,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№4441П/2) та апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго", (вх.№4443П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі №917/1802/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства "Теплоенерго", м. Кременчук,

про стягнення грошових коштів в сумі 18222338,42 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі №917/1802/14 (суддя Погрібна С.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Чапаєва, 68, м. Кременчук, Полтавська область, 39617; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; ) 800 843,31 грн. пені, 541 865,40 грн. - 3 % річних, 1 749 949,32 грн. - інфляційних втрат та 73 080,00 грн. - судового збору. В частині стягнення 14 595 784,85 грн. основного боргу провадження у справі припинено. В частині стягнення 533 895,54 грн. пені у позові відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано неналежним виконанням Комунальним підприємством "Теплоенерго" умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24 щодо проведення розрахунків за фактично отриманий природний газ, що у відповідності до ст. 526, 625 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" інфляційних втрат, 3% річних, а також пені, яка підлягає зменшенню на 40%.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі № 917/1802/14 в частині відмови у стягненні 533895,54 грн. пені та в оскаржуваній частині прийняти нове судове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 533895,54 грн. пені, у стягненні яких було відмовлено; в іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі №917/1802/14 залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

На думку Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", місцевим господарським судом неправомірно зменшено позовні вимоги в частині заявленого до стягнення розміру пені за неналежне виконання Комунальним підприємством "Теплоенерго" грошового зобов'язанні за укладеним договором купівлі-продажу природного газу. При цьому, обґрунтовуючи свою позицію, апелянт посилається на порушення судом вимог ст. 233 Господарського кодексу України, а саме, при прийнятті оскаржуваного рішення не здійснено оцінки таких обставин справи, як ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду від 13.11.2014р., Комунальне підприємство "Теплоенерго" також звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі № 917/1802/14 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП "Теплоенерго" про стягнення 18222338,42 грн. у повному обсязі.

На думку апелянта, місцевим господарським судом порушено норми ст. 20 Закону України "Про теплопостачання", ст. 611, ст. 652 Цивільного кодексу України, неправомірно стягнуто з відповідача суму пені, встановленої пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р., 3% річних та інфляційних втрат.

Зокрема, апелянт зазначає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків від 03.10.2014р., сторони фактично змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р., тому у суду відсутні підстави для стягнення пені, передбаченої п. 7.2 договору, та застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" у разі якщо у провадженні апеляційної інстанції вже знаходиться апеляційна скарга одного з учасників судового процесу на ухвалу або рішення місцевого господарського суду, а іншим учасником судового процесу подано апеляційну скаргу на ту ж саму або іншу ухвалу чи рішення і ця друга скарга підлягає розглядові, апеляційний господарський суд приймає її до спільного розгляду з раніше поданою і прийнятою до провадження скаргою, про що виносить відповідну ухвалу.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та апеляційної скарги Комунального підприємства "Теплоенерго", враховуючи оскарження сторонами справи одного й того процесуального документа, колегія суддів дійшла висновку про прийняття вказаних апеляційних скарг до спільного розгляду.

У зв'язку з відпусткою судді Білоусова Я.О., на підставі розпорядження голови суду від 22.01.2015р. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Гетьман Р.А.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду від 22.01.2015р. оголошено перерву.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 05.02.2015р. представник Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі № 917/1802/14 в частині відмови у стягненні 533895,54 грн. пені та в оскаржуваній частині прийняти нове судове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 533895,54 грн. пені, у задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства "Теплоенерго" - відмовити. Представник Комунального підприємства "Теплоенерго" підтримав подану ним апеляційну скаргу, просив скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі № 917/1802/14 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в позові ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП "Теплоенерго" про стягнення 18222338,42 грн. у повному обсязі, в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовити.

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що представники сторін у справі з'явились в судове засідання та надали пояснення щодо своїх вимог і заперечень, зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду, передбачені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, доводи апелянтів, викладених в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3198-ТЕ-24, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 22844 тис. куб. м.

Відповідно до п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 5.2 договору визначено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м природного газу - 1091,00 грн., крім ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору продавцем з січня по грудень 2013 року Комунальному підприємству "Теплоенерго" передано природний газ на загальну суму 19842286,29 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи актами приймання-передачі природного газу:

за спожитий у січні 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 31.01.2013р. на суму 1808,01грн.;

- акт приймання-передачі від 30.09.13р. на суму 4739 931,11грн.;

за спожитий у лютому 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 28.02.2013р. на суму 1360,26грн.;

- акт приймання-передачі від 30.09.2013р. на суму 3774093,69грн.;

за спожитий у березні 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 31.03.2013р на суму 1716,36грн.;

- акт приймання-передачі від 30.09.2013р. на суму 4235716,29грн.;

за спожитий у квітні 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 30.04.2013р. на суму 709,60грн.;

- акт приймання-передачі від 30.09.2013р. на суму 1961333,47грн.;

за спожитий у вересні 2013р. природний газ - акт приймання-передачі від 30.09.2013р. на суму 274548,41грн.;

за спожитий у жовтні 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 31.10.2013р. на суму 1486743,23грн.;

- акт приймання-передачі від 31.10.2013р. на суму 229,12грн.;

за спожитий у листопаді 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 30.11.2013р. на суму 1570427,29 грн.;

- акт приймання-передачі від 30.11.2013р. на суму 666,38грн.;

за спожитий у грудні 2013р. природний газ:

- акт приймання-передачі від 31.12.2013р. на суму 1791608,78грн.;

- акт приймання-передачі від 31.12.2013р. на суму 1394,29грн. (а.с.21-35).

Однак, Комунальне підприємство "Теплоенерго" свої зобов'язання по договору щодо оплати газу у визначені строки не виконало, здійснивши частковий розрахунок за одержаний природний газ, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

№ 598 від 19.03.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 635 від 21.03.2013 р. на суму 50 000,00 грн., № 654 від 26.03.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 680 від 02.04.2013 р. на суму 150 000,00 грн., № 684 від 03.04.2013 р. на суму 150 000,00 грн., № 695 від 05.04.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 853 від 18.04.2013 р. на суму 53 000,00 грн., № 873 від 22.04.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 969 від 13.05.2013 р. на суму 50 000,00 грн., № 987 від 14.05.2013 р. на суму 250 000,00 грн., № 998 від 15.05.2013р. на суму 100 000,00 грн., № 1032 від 18.05.2013 р. на суму 50 000,00 грн., № 1095 від 23.05.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 1122 від 27.05.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 1185 від 06.06.2013 р. на суму 80 000,00 грн., № 68 від 25.06.2013 р. на суму 340305,28 грн., № 69 від 01.07.2013 р. на суму 31 491,12 грн., № 70 від 05.07.2013 р. на суму 104 044,52 грн., № 1397 від 04.07.2013 р. на суму 50 000,00 грн., № 71 від 08.07.2013 р. на суму 201 802,85 грн., № 72 від 09.07.2013 р. на суму 120 264,13 грн., № 1454 від 11.07.2013 р. на суму 1808,01 грн., № 1455 від 11.07.2013 р. на суму 1360,26 грн., № 1456 від 11.07.2013 р. на суму 1716,36 грн., № 1457 від 11.07.2013 р. на суму 709,60 грн., № 1458 від 11.07.2013 р. на суму 93 011,48 грн., № 73 від 15.07.2013 суму 17 478,40 грн., № 74 від 22.07.2013 р. на суму 15 919,70 грн., № 1501 від 18.07.2013 р. на 100 000.00 грн., № 75 від 23.07.2013 р. на суму 22040,77 грн., № 76 від 25.07.2013 р. на суму 611373,97 грн., № 77 від 26.07.2013 р. на суму 200 719,53 грн., № 78 від 31.07.2013 р. на суму 7500,00 грн., №85 від 21.08.2013 р. на суму 994 538,56 грн., № 87 від 27.08.2013 р. на суму 31066,07 грн., № 79 від 02.08.2013 р. на суму 21612,11 грн., № 80 від 06.08.2013 р. на суму 20 000,00 грн., № 1603 від 06.08.2013 р. на суму 100 000,00 грн., № 1608 від 07.08.2013 р. на суму 42 443,21 грн., № 81 від 07.08.2013 р. на суму 377 786,62 грн., № 84 від 12.08.2013 р. на суму 122 093,70 грн., № 89 від 02.09.2013 р. на суму 31 550,89 грн., № 91 від 05.09.2013 р. на суму 10338,50 грн., № 93 від 09.09.2013 на суму 19045,00 грн., № 95 від 12.09.2013 р. на суму 10158,63 грн., № 97 від 13.09.2013 р. на суму 9032,38 грн. (а.с. 80-115).

Відповідно до протоколу засідання територіальної комісії з погашення заборгованості підприємств паливно-енергетичного комплексу Полтавської області від 01.08.2014р. № 8 узгоджено обсяг заборгованості Комунального підприємства "Теплоенерго" м. Кременчук для проведення розрахунків з різниці в тарифах на теплову енергію для населення, яка утворилася в період 2013-1 півріччя 2014 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30 (із змінами) у сумі 26531400 грн., в т.ч.: 2013 року - 18840900 грн., за 1-півріччя 2014 рік - 7690500 грн. (а.с.67).

03.10.2014р. між Територіальним органом Казначейства в Полтавській області, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської області державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської області державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконкому Кременчуцької міськради, Управління житлово-комунального господарства м. Кременчука, Комунальним підприємством "Теплоенерго", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") від 03.10.2014р. № 608/30 (а.с. 65,66).

Як встановлено колегією суддів, на момент подання позовної заяви заборгованість Комунального підприємства "Теплоенерго" за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24 становила 14595784,85 грн., що підтверджено сальдо підприємства та випискою по операціях підприємства (а.с.37-39).

Таким чином, неналежне виконання Комунальним підприємством «Теплоенерго» грошового зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24 і стало підставою для звернення Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до господарського суду Полтавської області з позовом.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, що визначено ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України.

Частинами 1-3 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підстави виникнення господарських зобов'язань визначені в ст. 174 Господарського кодексу України. Зокрема, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, є договір на купівлю-продаж природного газу від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторони обумовили в п. 6.1 договору, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено колегією суддів, на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. продавцем з січня по грудень 2013р. Комунальному підприємству передано природний газ на загальну суму 19842286,29 грн. Акти приймання - передачі природного газу підписані з обох сторін без заперечень та зауважень.

При цьому, станом на момент подання до господарського суду позову у даній справі, загальна заборгованість складала 14595784,85 грн.

Як свідчать матеріали справи, після порушення провадження у даній справі 07.10.2014р. платіжним дорученням № 1 Комунальне підприємство "Теплоенерго" перерахувало Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14595784,85 грн. заборгованості за договором №13/3198-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року (а.с. 152).

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Враховуючи, що сума основного боргу до прийняття місцевим господарським судом рішення у справі була у повному обсязі сплачена покупцем, колегія суддів дійшла висновку про правомірність оскаржуваного судового рішення в частині припинення провадження у справі щодо стягнення 14595784,85 грн. основного боргу.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Несвоєчасність виконання зобов'язань щодо оплати отриманого природного газу встановлена судом і не заперечується відповідачем.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання.

Матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасної оплати отриманого Комунальним підприємством "Теплоенерго" природного газу за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2014р. між Територіальним органом Казначейства в Полтавській області, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської області державної адміністрації, Департаментом фінансів Полтавської області державної адміністрації, Фінансовим управлінням виконкому Кременчуцької міськради, Управління житлово-комунального господарства м.Кременчука, Комунальним підприємством "Теплоенерго", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік") від 03.10.2014р. № 608/30 (а.с. 65,66).

Відповідно до п. 1 предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язок з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30.

Відповідно до п. 8 договору сторона п'ята (Управління житлово-комунального господарства м. Кременчука) перераховує на рахунок сторони шостої (Комунальне підприємство "Теплоенерго") кошти у сумі 14595784,85 гривні для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Пунктом 9 договору встановлено, що сторона шоста (Комунальне підприємство "Теплоенерго") перераховує на рахунок сторони останньої (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") кошти у сумі 14595784,85 гривні, у тому числі податок на додану вартість 2432630,81 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ та транспортування газу за 2013 рік згідно з договором від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24.

Підпунктом 2 пунктом 12 договору вказано, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до п. 17 договору сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 пункту 7 договору купівлі-продажу природного газу та наслідків ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України стосовно суми заборгованості, яка складає предмет договору про організацію взаєморозрахунків, оскільки в розумінні статті 610 Цивільного кодексу України не має місце виконання зобов'язання з порушенням умов, визначених змістом договорів про організацію взаєморозрахунків (неналежне виконання).

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки розрахунку за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених підпунктом 7.2 пункту 7 договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічну правову позицію про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором купівлі-продажу природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якщо сторони уклали договори про організацію взаєморозрахунків, яким фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, викладено у постановах Верховного Суду України від 09.09.2014 року № 3-101гс14, від 09.09.2014 року № 3-102гс14, від 09.09.2014 року № 3-105гс14, від 16.09.2014 року № 3-111гс14, від 30.09.2014 року № 3-114гс14, постановах Вищого господарського суду від 29.10.2014р. у справі №910/12433/13, 29.10.2014р. у справі № 920/270/14.

Як вбачається з позовної заяви та наданих матеріалів справи, позовні вимоги щодо нарахування пені, інфляційних втрат та річних були пред'явлені на всю суму поставки з врахуванням несвоєчасності оплати.

Однак, оскільки, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" поставлено протягом січня-грудня 2013 року природний газ на суму 19842286,29 грн., 14595784,85 грн. з якої - є різницею в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, та умови погашення якої встановлені договором про організацію взаєморозрахунків від 03.10.2014р. № 608/30, таким чином, відповідальність за несвоєчасність сплати вартості поставленого природний газ відповідно до умов укладеного договору купівлі-продажу природного газу підлягає застосуванню в межах суми 5246501,44 грн.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України до штрафних санкцій віднесено господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України, законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Приписами ч. 6 вказаної статті унормовано, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законодавством або договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України одним з правових наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відповідних відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання.

Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань регулюються Законом України від 22.11.1996р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відтак, розмір неустойки, встановлений законом, не обмежує учасників договірних відносин щодо визначення розміру пені, а передбачає обмеження розміру пені, що підлягає стягненню.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З метою однакового і правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, пленум Вищого господарського суду України в п.1.9 постанови № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" дав наступні роз'яснення:

- день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

- якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 1 серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня 2014 року", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Оскільки сторони в договорі від 28.12.2012р. № 13/3198-ТЕ-24 визначили виконання грошового зобов'язання до 14-го числа наступного за місяцем поставки газу, то останнім днем виконання такого зобов'язання є день, що передує цьому терміну, тобто 13 число наступного за місяцем поставки газу.

Також, пунктом 6.3 договором встановлено, що в платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, а порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Відповідно до п.1.12 постанови № 14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи роз'яснення пленуму Вищого господарського суду України та перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, а також враховуючи суму вартості природного газу з порушенням термінів поставки, встановлених умовами укладеного договору купівлі-продажу природного газу, а саме - 5246501,40 грн., колегія суддів вважає правильним наступний розрахунок пені:

В період з 14.02.2013р. по 13.08.2013р. (на підставі заборгованості зі сплати природного газу, поставленого в січні 2013р. на суму 4741739,12 грн.) складає 252485,19 грн.

В період з 14.03.2013р. по 13.09.2013р. (на підставі заборгованості зі сплати природного газу, поставленого в лютому 2013р. на суму 504762,32 грн.) складає 32642,04 грн.

Таким чином, згідно розрахунку суду, сума пені складає 285127,23 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/3198-ТЕ-24 сторони не встановлювали іншого розміру процентів, колегія суддів вважає правильним наступний розрахунок 3% річних:

За прострочення сплати фактично поставленого природного газу відповідно до умов договору у січені 2013р. сума 3% річних, що підлягає відшкодуванню, складає 51634,14 грн.

За прострочення сплати фактично поставленого природного газу відповідно до умов договору у лютому 2013р. в межах суми 504762,32 грн. сума 3% річних складає 6791,13 грн.

Таким чином, згідно розрахунку суду, сума 3% річних, яка підлягає відшкодуванню, складає 58425,27 грн.

В частині нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи період, з якого Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснено розрахунок інфляційних втрат, колегією судді здійснено перерахунок суми інфляційних втрат та встановлено наступне:

В період з березня 2013р. по серпень 2013р. інфляційне збільшення суми заборгованості не відбулося, внаслідок процесу дефляції, що у відповідності до розміру існуючої заборгованості склала "- 3533,84 грн."

В період з вересня 2013р. по січень 2014р. інфляційні втрати у відповідності до суми заборгованості склали 29,90 грн.

Таким чином, у період з березня 2013р. по січень 2014р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не зазнало інфляційних втрат на суму існуючої на той час заборгованості, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Як зазначено в підпункті 3.17.4 пункту 3.17 постанови пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причину) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч.1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається з Статуту Комунального підприємства "Теплоенерго", підприємство засноване на комунальній формі власності Кременчуцької міської ради Полтавської області. Головною метою підприємства є задоволення потреб підприємств, організацій та населення послугами по теплозабезпеченню в гарячій воді, а також обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж. Основним видом діяльності відповідача - виробництво, транспортування та постачання теплової енергії на експлуатацію, обслуговування, поточний та капітальний ремонт котелень і теплових мереж. (а.с. 128-130, 133-137).

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.09.2014р. збиток Комунального підприємства "Теплоенерго" складає 7785225,83 грн., заборгованість населення за послуги з гарячого водопостачання та опалення станом на 29.09.2014р. становить 7769,9 тис. грн. (а.с. 118-121).

Таким чином, комунальне підприємство намагається стабільно забезпечувати мешканців, бюджетні та юридичні установи послугами з теплопостачання, а його майновий стан є тяжким і застосування до нього штрафних санкцій може призвести до зупинення роботи підприємства. При цьому, досить велика кількість бюджетних установ (дитячі садки, школи, лікарні та ін.) фінансуються з державного бюджету і не в змозі своєчасно здійснити оплату.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що даний випадок є винятковим та необхідність зменшення належної до стягнення пені на 40%, у зв'язку з чим з сума пені, яка підлягає стягненню з Комунального підприємства "Теплоенерго" складає 171076,34 грн.

Аналогічні висновки щодо зменшення належної до стягнення пені містяться у постановах Вищого господарського суду України від 21.08.2014 р. у справі №911/2163/14, від 20.08.2014 р. у справі № 912/25/14, від 18.06.2014 р. у справі №917/2420/13, від 13.08.2014 р. у справі № 922/303/14, від 06.08.2014 року у справі №912/1666/13 та ін.

При цьому, посилання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на те, що стягнення пені з його боржників є єдиним джерелом часткової компенсації понесених втрат у зв'язку з необхідністю залучення комерційних кредитів за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних, є необґрунтованими.

На підтвердження вказаних обставин, Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суду в супереч ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не подано жодних письмових доказів, зокрема, звіт щодо фінансових результатів за 2013 рік.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а також не дослідив всі обставини, які мають значення для правильного вирішення даного господарського спору.

За наведених підстав, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплоенерго" підлягають частковому задоволенню, рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі № 917/1802/14 - частковому скасуванню.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч.1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Теплоенерго" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі №917/1802/14 скасувати частково, а саме п. 2, 4 резолютивної частини рішення.

Прийняти в цій частині нове судове рішення в наступній редакції:

"Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Чапаєва, 68, м.Кременчук, Полтавська область, 39600; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; ) 171076,34 грн. пені, 58425,27 грн. - 3% річних, 920,08 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову.

В решті позовних вимог відмовити."

В частині стягнення 14595784,85 грн. основного боргу рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2014р. у справі № 917/1802/14 залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001; ) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Чапаєва, 68, м.Кременчук, Полтавська область, 39617; ) 5740,43 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні судові накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 10.02.2015р.

Головуючий суддя Лакіза В.В.

Суддя Бородіна Л.І.

Суддя Гетьман Р.А.