ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 914/3656/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Дубник О.П.

Давид Л.Л.

при секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Галичина» за вих. № 17/11-01 від 17.11.2014 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014 року

у справі № 914/3656/14

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Галичина», м. Радехів Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лактос Україна», м.Львів

про визнання недійсною специфікації № 15 від 30.12.2013 року до договору поставки № 10/10-13 від 24.10.2013 року.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Галичина» звернулось до Господарського суду Львівської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лактос Україна» про визнання недійсною специфікації № 15 від 30.12.2013 року до договору поставки № 10/10-13 від 24.10.2013 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.11.2014 року у справі № 914/3656/14 (суддя Кидисюк Р.А.) в позові ПрАТ «Галичина» відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПрАТ «Галичина» подало апеляційну скаргу за вих. № 17/11-01 від 17.11.2014 року, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов помилкового висновку про те, що відсутність у спірній специфікації визначеного грошового еквіваленту вартості товару в доларах США в абсолютній величені не є підставою для визначення положень специфікації недійсними.

Відповідачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 02.01.2015 року, в якому просить рішення Господарського суду Львівської області залишити без змін.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року, від 21.01.2015 року та розпорядженням в.о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 03.02.2015 року змінювався склад колегії суддів.

Сторони явку уповноважених представників у судове засідання, яке відбулось 03.02.2015 року не забезпечили, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Відповідачем було подано до суду заяву б/н від 21.01.2015 року, в якій просив розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.10.2013р. між ПрАТ «Галичина» (покупець) та ТзОВ «Лактос Україна» (постачальник) було укладено договір поставки № 10/10-13 (надалі договір). Згідно умов договору постачальник зобов'язався поставляти покупцеві товар в обсязі, асортименті та в строки, згідно умов даного Договору.

В п.4.4. договору сторони погодили, що загальна кількість товару, його найменування, одиниця виміру товару та ціна товару визначаються сторонами у специфікаціях та накладних, що є невід'ємними частинами договору. У випадку, якщо сторони не підписали специфікації, то кількість, найменування і ціна товару визначаються згідно накладних, по яких товар поставлений з належним оформленням первинних документів та прийнятий покупцем.

24.10.2013 року, 01.11.2013 року та 30.12.2013 року між сторонами були підписані специфікації № 1 від 24.10.2013р., № 2 від 01.11.2013р., № 15 від 30.12.2013р.

Договір поставки № 10/10-13 від 24.10.2013р., і зазначені специфікації підписано генеральним директором ПрАТ «Галичина» Петриною В.Б.

Згідно видаткової накладної №113 від 30 грудня 2013р. відповідачем поставлено позивачу товар в кількості 10000 кг по ціні 57,00 грн. з ПДВ на суму 570000,00 грн. в т.ч. ПДВ: 95000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, поставці товару 30 грудня 2013 року в кількості 10000 кг передувало додаткове погодження істотних умов договору, що викладені в специфікації № 15 від 30 грудня 2013р. до договору поставки № 10/10-13 від 24.10.13р.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що специфікація № 15 від 30 грудня 2013р. до договору поставки № 10/10-13 від 24.10.13р. є недійсною, з тих підстав, що генеральний директор ПрАТ «Галичина» Петрина В.Б. не мав права підписувати останню.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлене законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Предметом оскарження є специфікація № 15 від 30.12.2013р. до договору поставки №10/10-13 від 24.10.2013р.

Специфікацією № 15 від 30.12.2013р. сторони погодили, що постачальник зобов'язується передати покупцю товар - масло солодко-вершкове в сумі 570 000,00 грн. Ціна товару розрахована на підставі курсу продажу долара США по відношенню до гривні на міжбанківському валютному ринку України станом на 27.12.2013 року, де 1 долар США - 8,3100 грн.

Відповідно до п.9.1 Статуту органами управління товариством є: загальні збори акціонерів, наглядова рада товариства, генеральний директор товариства.

Генеральний директор є виконавчим органом Товариства, обирається на посаду Загальними зборами строком на один (1) рік, здійснює управління поточною діяльністю Товариства та несе відповідальність за ефективність його роботи згідно з принципами та порядком, встановленими цим Статутом, рішеннями Загальних зборів та Наглядової ради. Генеральний директор підзвітний Загальним зборам та Наглядовій раді та організовує виконання їх рішень, (п.12.1. Статуту).

До компетенції Генерального директора належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції Загальних зборів та Наглядової ради, (п.12.2. Статуту).

Згідно із п.п.12.10.5, Статуту генеральний директор: приймає рішення про укладення Товариством будь-яких правочинів в порядку ведення звичайної господарської діяльності Товариством одноразово або декількох правочинів з одним контрагентом чи його афілійованими особами протягом 90 днів поспіль, на суму не більше 3 000 000,00 грн., а також приймає рішення про зміну, продовження, поновлення та розірвання таких правочинів, якщо така зміна не приводитиме до перевищення встановленого в цьому пункті ліміту повноважень; розпоряджається грошовими коштами, та вчиняє правочини (укладає договори) від імені Товариства з урахуванням обмежень, встановлених цим Статутом; у разі, якщо для вчинення будь-яких правочинів або вчинення певних дій у відповідності з цим Статутом необхідне відповідне рішення інших органів управління Товариства, Генеральний директор не має права вчиняти такі правочини (укладати такі договори) або вчиняти такі дії без такого рішення.

Відповідно до п.11.2. Статуту до компетенції Наглядової ради належить вирішення питань, передбачених цим Статутом, а також переданих на вирішення Наглядової ради Загальними зборами. До виключної компетенції Наглядової ради належить: прийняття рішення про укладення правочинів під час ведення звичайної господарської діяльності Товариством одноразово або декількох правочинів з одним контрагентом чи його афілійованими особами протягом 90 днів поспіль, на суму від 3 000 000,00 грн. до 10 000 000,00 грн., а також прийняття рішення про зміну, продовження, поновлення та розірвання таких правочинів.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ні загальними зборами товариства, ні наглядовою радою товариства не приймалось рішення про укладення договору поставки від 24.10.2013р. та специфікацій до нього.

Згідно видаткової накладної №113 від 30 грудня 2013р. відповідачем поставлено позивачу товар в кількості 10000 кг по ціні 57,00 грн. з ПДВ на суму 570000,00 грн. в т.ч. ПДВ: 95000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, поставці товару 30 грудня 2013 року в кількості 10000 кг передувало додаткове погодження істотних умов договору, що викладені в специфікації № 15 від 30 грудня 2013р. до договору поставки № 10/10-13 від 24.10.13р.

Крім цього, 24.10.2013 року, 01.11.2013 року та 30.12.2013 року між сторонами були підписані специфікації № 1 від 24.10.2013р. на суму 1650 000,00 грн., специфікація № 2 від 01.11.2013р. на суму 1100 000,00 грн.

Договір поставки № 10/10-13 від 24.10.2013р., і зазначені специфікації підписано генеральним директором ПрАТ «Галичина» Петриною В.Б.

Судом встановлено, що директор ПрАТ «Галичина» Петрина В.Б. підписавши протягом 90 днів поспіль з відповідачем договір поставки № 10/10-13 від 24.10.2013р. та три специфікації до договору на загальну суму 3 320 000,00 грн., вийшов за межі своїх повноважень та діяв всупереч п.п. 12.10.5, 12.10.6 Статуту товариства.

Згідно з ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, які він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4. Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України ). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 10.04.2012 у справі N 2/261, настання наслідків укладання угоди особою з перевищенням повноважень закон ставить у залежність від того, чи було схвалено у подальшому угоду особою, від імені якої її укладено.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору поставки № 10/10-13 від 24.10.13р. та специфікації № 15 від 30 грудня 2013р. до договору відповідач поставив, а позивач прийняв товар в кількості 10000 кг по ціні 57,00 грн. з ПДВ на суму 570000,00 грн. в т.ч. ПДВ: 95000,00 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи видатковою накладною №113 від 30 грудня 2013р.

Відповідачем до матеріалів справи долучено банківські виписки з відповідним призначенням платежу, відповідно до яких, позивачем оплачувалась отримана продукціязгідно договору.

З огляду на викладене, позивачем вчинено дії (прийняття його виконання - прийняття товару, здійснення оплати вартості поставленого товару, підписання товаророзпорядчих документів - видаткової накладної №113 від 30 грудня 2013р.), що свідчать про схвалення правочину - специфікації № 15 від 30 грудня 2013р. до договору.

Враховуючи те, що позивачем були вчинені дії по схваленню специфікації № 15 від 30 грудня 2013р. до договору поставки у суду відсутні підстави вважати, що останній є недійсним.

Окрім того, позивач при зверненні до суду першої інстанції просить суд визнати недійсною специфікацію № 15 від 30.12.2013р. до договору поставки № 10/10-13 від 24.10.2013р. з огляду на те, що нею не визначено грошового еквіваленту вартості товару в доларах США в абсолютній величині, а відтак положення пунктів 4-6 вищезгаданої специфікації, якими передбачено коригування вартості товару відповідно із зміною курсу долара США, суперечать нормам ч. 2 ст. 533 ЦК України та є підставою для визнання їх недійсними на підставі ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Як вже зазначалось в п. 4 специфікації № 15 від 30.12.2013р. сторони погодили, що постачальник зобов'язується передати покупцю товар - масло солодко-вершкове в сумі 570 000,00 грн. Ціна товару розрахована на підставі курсу продажу долара США по відношенню до гривні на міжбанківському валютному ринку України станом на 27.12.2013 року, де 1 долар США - 8,3100 грн.

Так, відповідно до п.4. специфікації № 15 від 30.12.2013 р. сторони домовилися, що у разі зміни курсу продажу Долара США на міжбанківському валютному ринку по відношенню до гривні більш ніж на 0,05 % на момент оплати Покупцем за Товар, вартість даного Товару підлягає пропорційному коригуванню відповідно із зміною курсу Долара США.

Згідно з п.5. специфікації сторони погодилися, що узгодженими джерелом інформації про курс продажу долара США по відношенню до гривні на міжбанківському валютному ринку є інформація з сайту: www.currency.in.ua - основний, www.bin.com.ua - додатковий, www.udinform.com - додатковий.

У відповідності до п.6. специфікації сторони керуються основним джерелом інформації. У разі розбіжностей підрахованого середньозваженого міжбанківського курсу між основним і додатковими джерелами більш ніж на 1 % Сторони використовують середню величину середньозваженого міжбанківського курсу розраховану за вказаними трьома джерелами.

На думку позивача, у випадку визначення ціни Товару у валютному еквіваленті, ця ціна має бути виражена у договорі в абсолютній величині.

Згідно із ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до Листа Міністерства юстиції України від 13.08.2014 р. N Ч-13744/8.2 іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 Кодексу ЦК України). Також згідно зі статтями 524, 533 Кодексу зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Враховуючи вищенаведене, відсутність у специфікації № 15 від 30.12.2013 р. визначеного грошового еквіваленту вартості товару в доларах США в абсолютній величині не є підставою для визнання положень специфікації про курсову різницю недійсними.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2014 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено і підписано 09.02.2015 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Дубник О.П.

суддя Давид Л.Л.