УХВАЛА

28.01.2015Справа № 910/16349/13
За заявою Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2014 у справі № 910/16349/13

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 2857224 грн.

Головуючий суддя - Сташків Р.Б.,

судді: Паламар П.І.,

Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача - Прокоф'єва Л.В. (представник за довіреністю);

від відповідача (заявника) - Матвєєва В.М. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.01.2014 у справі №910/16349/13 позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» було частково задоволено.

Постановою від 02.06.2014 Київського апеляційного господарського суду, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 31.07.2014, рішення суду першої інстанції було частково скасовано, та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1606127,02 грн. пені, 321225,39 грн. 3% річних, 38547,05 грн. судового збору. У іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

На виконання постанови від 02.06.2014 Київського апеляційного господарського суду було видано 20.06.2014 відповідний наказ.

Через відділ діловодства суду від Відповідача надійшла заява про відстрочку виконання рішення у даній справі строком до 01.01.2016 та ухвалою суду від 20.01.2015 розгляд заяви було призначено на 28.01.2015.

Дослідивши матеріали справи та подану заяву, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини та об'єктивно оцінивши надані сторонами докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з цим, господарський суд на підставі ст. 121 ГПК України, має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Під відстрочкою, зокрема, розуміється відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом (п. 7.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Як убачається з наведеного Відповідачем обґрунтування поданої заяви про відстрочку виконання рішення, він має намір та бажання виконати рішення суду в добровільному порядку, але неспроможний відразу виконати рішення в повному обсязі.

Підставами для відстрочки виконання рішення Відповідач вважає кризові явища в економіці України, в зв'язку з чим виникла ситуація, коли з одного боку Відповідач постачати теплову та електроенергію зобов'язаний, а з іншого його контрагенти розраховуються з ним невчасно, і також йому невчасно відшкодовується різниця в тарифах, тому має місце значний дисбаланс фінансового стану Відповідача, який, окрім усього іншого, також забезпечує роботою понад 10 тисяч працівників з фондом заробітної плати. Відповідач також вказує, що значну частину коштів витрачає на ремонтні роботи по відновленню тепло- та електромереж, які у м. Києві дуже зносилися.

Також Відповідач наголошує, що намагався протягом 2014 року активно погашати старі заборгованості, у тому числі перед Позивачем, а також проводив активну претензійно-позовну діяльність, однак рішення судів на користь Відповідача залишаються невиконаними на значну суму коштів, оскільки контрагенти Відповідача у свою чергу не мають коштів на погашення заборгованостей.

Окрім того, Відповідач вказує на свою виключну важливість для безперебійного постачання тепловою та електроенергією споживачів міста Києва, тому вважає, що стягнення з нього зараз усієї суми коштів може призвести до несвоєчасних розрахунків за енергоносії, відтак, можуть постраждати споживачі міста, та крім того зупинка такого підприємства може призвести до негативних соціальних та техногенних наслідків.

Все вищенаведене та інші обґрунтування заяви в цілому, та за умови негайного примусового виконання рішення суду у даній справі, на думку Відповідача можуть призвести до його неспроможності виконати зобов'язання перед всіма кредиторами, в тому числі і перед Позивачем на підставі даного рішення суду, натомість Відповідач планує погасити заборгованість перед усіма кредиторами поетапно з відстрочкою.

Суд дослідив обґрунтування заяви Відповідача та ставиться до них критично з огляду на наступне.

Та обставина, що Відповідач є як боржником, так і кредитором на великий розмір заборгованості щодо інших юридичних та фізичних осіб, однак стягнення відбувається повільно через специфіку діяльності Відповідача та специфічне коло його споживачів, не є винятковою та/або конкретною обставиною, що ускладнює виконання рішення суду у даній конкретній справі та робить неможливим таке виконання у визначений рішенням строк. Заявником не доведено суду протилежного.

Наявність таких виняткових та/або конкретних обставин також не доводиться кризовими явищами в економіці України, які у більшій чи меншій мірі мають місце з 2008 року (світова економічна криза), та отже, які повинні були бути добре відомі Відповідачу, та якому сліди би було скорегувати свою діяльність з урахуванням таких явищ.

Посилання Відповідача (заявника), що він є сумлінним роботодавцем для працівників та одночасно постачальником тепло та електроенергії для споживачів міста Києва також не є підставою для відстрочки виконання даного судового рішення, оскільки повне та вчасне виконання своїх обов'язків у даному випадку для Відповідача є обов'язковим в силу норм закону, що регулюють діяльність роботодавців та підприємств, а отже таким чином Відповідач лише виконує покладений на нього законом обов'язок, а не вчинює виключні дії.

Матеріали справи також не містять доказів неможливості Відповідачем погасити всю заборгованість перед Позивачем, яка встановлена рішенням суду у даній справі. Щодо того, що внаслідок такої сплати зменшиться кількість обігових коштів Відповідача, та він може прострочити виконання інших взятих на себе зобов'язань, то це також в розумінні ст. 121 ГПК України не є підставою для відстрочки даного судового рішення, а є питаннями прорахунків Відповідача у здійснюваній ним господарській діяльності.

При цьому суд враховує майнові інтереси сторін, та констатує порушення майнових інтересів Позивача, які полягають у виконанні рішення суду Відповідачем на його користь належним чином та протягом розумного строку, натомість виконання рішення у даній справі триває більше півроку від часу видачі наказу, та ще не закінчено (матеріали справи не містять доказів протилежного), що з огляду на наявність інфляційних процесів у економіці держави призводить до знецінення грошових коштів, які присуджені Позивачу.

Натомість, дослідивши майнові інтереси Відповідача, суд зазначає про недоведеність ним конкретних виключних обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду у даній справі та є підставою для відстрочки його виконання, а також є недоведеним вкрай скрутний фінансовий стан Відповідача та загроза його підприємству банкрутством у випадку без відстрочки виконання рішення суду у даній справі.

Щодо вини Відповідача у виникненні даного спору, то суд зазначає, що в даному випадку Відповідачем не спростовано його вину як у виникненні спору, так і в допущенні протягом дуже тривалого строку невиконання рішення суду у даній справі.

Закон України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» також не є підставою для відстрочки виконання судового рішення, оскільки всупереч посиланням Відповідача положень щодо обов'язкового надання відстрочки виконання судових рішень цей закон не містить, а натомість містить положення про можливість зупинення виконавчих проваджень, що не є одне й те саме з відстрочкою виконання судового рішення.

А відтак, суд дійшов висновку про недоведеність Відповідачем конкретних, виключних обставини, що ускладнюють виконання рішення суду даній справі або роблять неможливим таке виконання у визначений в рішенні строк, і тому підстави для задоволення поданої Відповідачем заяви про відстрочку виконання рішення у суду відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 28.01.2014 у справі №910/16349/13 строком до 01.01.2016 відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Головуючий суддя Сташків Р.Б.

Судді Паламар П.І.

Літвінова М.Є.