РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015№910/27401/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "СТЛ-ІНВЕСТ"
доПублічного акціонерного товариства "Терра Банк"
третя особаТовариство з обмеженою відповідальністю "Універсал-Капітал"
провизнання договору недійсним

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Миронюк Д.С. - представник за довіреністю;

від третьої особи: не з'явились.

У судовому засіданні 09.02.2015, на підставі ч. 2 ст., було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЛ-ІНВЕСТ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк", третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсал-Капітал" про визнання договору поруки №П/12/29 від 04.02.2014, недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2014 порушено провадження у справі №910/27401/14, розгляд призначений на 14.01.2015.

Ухвалою від 14.01.2015 відкладено розгляд справи на 28.01.2015 та залучено до участі у справі третю особу - ТОВ "Універсал-Капітал".

28.01.2015, представник позивача звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника.

Суд задовольнив клопотання позивача про відкладення розгляду справи та оголошено ухвалу про відкладення розгляду справи на 09.02.2015.

Позивач не забезпечив явку уповноважених представників в судове засідання 09.02.2015.

Представники третьої особи в судове засідання не з'явились.

Як вбачається з наявних в матеріалі справи листа Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 50-06/620 від 23.07.2014, у зв'язку з загостренням суспільно-політичної ситуації та проведенням бойових дій в зоні АТО, з 22.07.2014 призупинено приймання до пересилання поштових відправлень, що адресовані, зокрема, до міста Донецьк.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи документи є достатніми для вирішення спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.02.2015, на підставі ч.2 , оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013 між ПАТ "Терра Банк" (банк) та ТОВ "Універсал-Капітал" (позичальник) укладений кредитний договір №КЛ/13/29, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 140 500 000,00 грн., а позичальник - повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в межах строку кредитування в розмірі 24% річних та сплачувати інші платежі передбачені договором.

Цільове призначення: для поповнення оборотних коштів.

Кредитна лінія відкривається: з 03.12.2013 по 02.12.2014.

Відповідно до п.3.3 Договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичного щоденного залишку заборгованості за отриманими коштами, виходячи з процентної ставки в розмірі, визначеному в п. 1.1 цього Договору. При розрахунку процентів використовується метод "факт/факт", виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році.

Проценти за користування кредитом сплачуються позичальником щомісячно, не пізніше п'ятого календарного дня місяця наступного за місяцем нарахування, а також вдень закінчення строку на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3 цього Договору, в день повного погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового погашення заборгованості по кредиту (п. 3.4).

За користування кредитними коштами, що не повернуті в строки/терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлена в розмірі 34% річних (проценти за понадстрокове користування кредитом).

Відповідно до Договору про внесення змін та доповнень №1 від 30.12.2013 до кредитного договору, сторони домовились викласти п. 2.1 кредитного договору у наступній редакції:

- заставою майнових прав на грошові кошти, які належать майновому поручителю - ТОВ "Спектр-Енерго-Дон" в сумі 22 000 000,00 грн.; заставою майнових прав на грошові кошти, які належать майновому поручителю - ТОВ "Сплав-Фінанси" в сумі 17 900 000,00 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, 04.02.2014 між ПАТ "Терра Банк" (кредитор) та ТОВ "СТЛ-ІНВЕСТ" (поручитель) укладений договір поруки №П/12/29, відповідно до якого, поручитель зобов»язується відповідати перед кредитором за виконання ТОВ "Універсал-Капітал" його зобов'язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії, включаючи зобов'язання із повернення отриманих грошових коштів (суми кредиту), сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, інші штрафні санкції, відшкодування збитків, тощо.

У разі порушення боржником своїх зобов'язань за основним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарн6і боржники.

Відповідно до п. 1.3 цього Договору, за основним договором поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що у нього не було яких-небудь активів, які б могли слугувати забезпеченням виконання зобов'язання; відповідач уклав кредитний договір, за умовами якого третій особі надані переваги (пільги), які прямо не встановлені законодавством чи внутрішніми документами банку. Одночасно позивач посилається на п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 345, 346 Господарського кодексу України, ст.ст. 203, 215, 216 Цивільного кодексу України

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору. Подібні положення містяться у ст. 180 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інші фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян.

Частиною 3 ст. 345 Господарського кодексу України встановлено, що правові наслідки недійсності кредитного договору, а також недійсності договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, визначаються Цивільним кодексом України.

Згідно ч. 2 ст. 346 ГК України, для зниження ступеня ризику банк надає кредит позичальникові за наявності гарантії платоспроможного суб'єкта господарювання чи поручительства іншого банку, під заставу належного позичальникові майна, під інші гарантії, прийняті у банківській практиці. З цією метою банк має право попередньо вивчити стан господарської діяльності позичальника, його платоспроможність та спрогнозувати ризик непогашення кредиту.

В обґрунтування своїх заперечень з посиланням на вищенаведені положення, позивач надав фінансовий звіт (баланс на 31.12.2013).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

21.08.2014 Правлінням Національного банку України була прийнята постанова № 518 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "ТЕРРА БАНК" до категорії неплатоспроможних". На підставі вищевказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21.08.2014 прийнято рішення №72 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ТЕРРА БАНК", згідно якого в ПАТ "ТЕРРА БАНК" з 22.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, з 22.08.2014 по 22.11.2014. Строк здійснення тимчасової адміністрації продовжено до 22.12.2014 р. згідно рішення виконавчої дирекції Фонду від 20.11.2014 р.

Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 № 148, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "ТЕРРА БАНК" - Ірклієнка Юрія Петровича (далі - Уповноважена особа). Наказом № 232 від 21.11.2014 р. повноваження Уповноваженої особи на здійснення тимчасової адміністрації продовжено.

Відповідно до ч.5 ст.34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до ч.1 ст.35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

Згідно з ч.1 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Позивач стверджує, що оспорюваний договір укладено всупереч п. 6 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", де зазначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, зокрема, банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак, в порядку ст. 33 ГПК України, позивач не надав доказів на підтвердження того, що банк уклав кредитний договір, умови якого передбачають надання третій особі переваг прямо не встановлений для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що обов'язок щодо забезпечення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" покладено на уповноважену особу Фонду, яким позивач не є.

Таким чином, позивач не є особою, яка має повноваження щодо здійснення перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення нікчемних правочинів, договорів з підстав, визначених ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 2 ст. 345 Господарського кодексу України передбачено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Статтею 553 Цивільного кодексу України передбачено, що За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.7 Договору поруки, у разі невиконання чи неналежного виконання поручителем або боржником зобов'язань за основним договором, поручитель доручає кредитору здійснювати списання грошових коштів з усіх своїх рахунків, в розмірі фактичної заборгованості з додаванням суми пені. Договірне списання кредитор має право здійснювати без будь-яких додаткових узгоджень з поручителем. При недостатності коштів на рахунках поручителя та неможливості в повному обсязі задовольнити вимоги кредитора, поручитель зобов'язується відповідати перед ним всім майном, що належить йому на праві власності.

Зважаючи на те, що відповідач є банківською установою, то спірні правовідносини регулюються також положеннями Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ч. 5 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків.

Оцінка ризику невиконання боржником/контрагентом зобов'язань (тобто ризику того, що виконання боржником зобов'язання проводитиметься з перевищенням строків, передбачених умовами договору, або в обсягах, менших, ніж передбачено договором, або взагалі не проводитиметься) за всіма активними банківськими операціями та наданими банком фінансовими зобов'язаннями здійснюється банками відповідно до Постанови Правління Національного Банку України "Про затвердження Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих витрат за активними банківськими операціями" від 25.01.2012р. № 23 (зареєстрованої Мінюстом України за № 231/20544 від 15.02.2012р.).

Згідно з п. 2.4 вищезазначеного Положення, банк, оцінюючи фінансовий стан боржника, визначає його кредито - та платоспроможність. Банк визначає платоспроможність боржника протягом строку дії договору з періодичністю, визначеною цим Положенням.

Відповідно до п. 2.5 Положення, банк під час розрахунку резервів за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями враховує вартість забезпечення відповідно до глави 4 розділу II цього Положення.

Пунктом 4.1 глави 4 розділу 2 Положення визначено, що банк під час розрахунку резерву за кредитними операціями враховує прийнятне забезпечення, передбачене цією главою, якщо воно надано на строк не менший, ніж строк користування активом.

З п. 4.1 Договору поруки вбачається, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту виконання в повному обсязі боржником та/або поручителем зобов'язань за основним договором.

Крім того, умовами кредитного договору, передбачено право банку перевіряти стан бухгалтерського обліку та звітності позичальника; відмовляти позичальнику у наданні кредиту за настання будь-яких умов, які погіршують стан кредитування та вимагати дострокового погашення кредиту (п. 4.3.1, 4.3.3).

Крім цього, приписи ч. 2 ст. 346 Господарського кодексу України не містять імперативних норм відносно розміру коефіцієнту ліквідності забезпечення, який може бути розцінений як перевага (пільга), а містять положення щодо гарантій, які звужують ступень ризику банка у кредитних відносинах.

Згідно зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання недійсним договору.

Однак, враховуючи все вищевикладене, обставини на які посилається позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог не доведені належними та допустимими доказами, та не є тими обставинами, що свідчать про недійсність договору поруки №П/12/29 від 04.02.2014, враховуючи, що кредитний договір не суперечить нормам чинного законодавства, зокрема тим, на які посилається позивач у позовній заяві.

Отже, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення:10.02.2015.

Суддя М.Є. Літвінова