ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р.Справа № 922/5796/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Українського державного підприємтва поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", м. Харків 3-я особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Регіональне відділення фонду державного майна України по Харківській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Ріелті", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 12 707,86 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Путілов С.Г., довіреність № 12-231 від 16.12.2014р.;

представник відповідача - не з'явився;

представник 3-ої особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ Ріелті", в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 12 707,86 грн. (основного боргу з орендної плати в сумі 9 609,82 грн., пені в сумі 2 639,62 грн. та 3% річних в сумі 458,37 грн.);

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2014 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 13.01.2015 р. о 10:45 год., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Регіональне відділення фонду державного майна України по Харківській області.

Ухвалою господарського суду від 13.01.2015 р. задоволено заяву позивача про збільшення позовних вимог, розгляд справи відкладено на 29.01.2015р.

У призначеному 29.01.2015р. судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримав та просив суд їх задовольнити. Через канцелярію суду надав клопотання (вх. №2812), в якому просить суд залучити до матеріалів справи додаткові документи. Суд, дослідивши надані документи, задовольняє клопотання представника позивача та долучає додаткові документи до матеріалів справи.

У призначене 29.01.2015р. судове засідання відповідач не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в судове засідання свого повноважного представника не направив. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

У призначене 29.01.2015р. представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не з'явився. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання. Через канцелярію суду надав пояснення (вх. №3440), в якому зазначив, що предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди на користь балансоутримувача. Зазначені відносини є похідними від правових відносин з оренди державного майна і стосуються суто балансоутримувача державного майна та орендаря, а тому рішення не буде зачіпати прав та охоронюваних законом інтересів регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області. Надане пояснення долучено судом до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши представника позивача та третьої особи, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.08.2011р. між Регіональним відділенням фонду державного майна України по Харківській області (орендодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГ РІЕЛТІ" (орендар, відповідач) укладено договір оренди №4983-Н, згідно з п. 1.1. якого орендодвець передає, а орендар приймає в строкове користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення кім. №26, 27, розміщені на 1 поверсі двоповерхової адміністративної будівлі (інв. №0800005, літ. "А-2"), (далі - майно), загальною площею 35,7 кв.м., за адресою: Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Короленко, 26, що перебуває на балансі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (балансоутримувач, позивач).

Факт передачі майна підтверджується актом приймання-передачі від 01.08.2011р., відповідно до якого орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно державне майно - нежитлове приміщення кім. №26, 27, розміщені на 1 поверсі двоповерхової адміністративної будівлі (інв. №0800005, літ. "А-2"), (далі - майно), загальною площею 35,7 кв.м., за адресою: Харківська область, м. Вовчанськ, вул. Короленко, 26. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 р. (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2011 р. - 877,11 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - серпень 2011 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за липень-серпень 2011 року.

Згідно з п. 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Згідно з пунктом 3.6. договору, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики, у співвідношенні:

- безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами у розмірі 70%;

- на рахунок, визначений балансоутримувачем - у розмірі 30%.

Відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до п. 5.3 договору оренди, орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 10.1 договору оренди, договір укладено на 2 роки 11 місяців, що діє з 01 серпня 2011 року по 01 липня 2014 року.

Відповідно до п. 10.4 договору після закінчення терміну дії договору подальше використання об'єкта оренди буде визначатися відповідно до чинного законодавства, за зверненням Орендаря.

Матеріали справи не містять, а відповідач не надав доказів, які б свідчили про припинення дії договору після 01.07.2014р.

Як встановлено судом, орендодавець та позивач виконали свої обов'язки за договором оренди від 01.08.2011р., передали відповідачу у користування на умовах оренди вищезазначені приміщення.

Однак, відповідач належним чином свої зобов'язання за договором не виконав, оплата за договором здійснювалась частково, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, у загальній сумі 12 707,86 грн., з яких 9 609,87 грн. - заборгованість по орендній плати; 2 639,62 грн. - пеня; 458,37 грн. - 3% річних.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем зазначеної суми заборгованості в добровільному порядку, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, згідно частини 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватись майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині другій статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів звернення відповідача із заявою про припинення дії договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору , як то передбачено п. 10.4 договору, суд вважає, що укладений сторонами договір оренди станом на момент звернення позивача до суду не припинив свою дію.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за договором оренди від 01.08.2011р., господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати за договором оренди в сумі 9 609,87 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 2 639,62 та 3% річних у розмірі 458,37 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема, у випадку прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.7 договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суму пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що пеня нарахована за період з 13.07.2012 року по 12.12.2014 року в залежності від фактичних сум заборгованості.

Як свідчить розрахунок позивача по нарахуванню пені, останній нараховує пеню включаючи дати часткової оплати відповідачем суми заборгованості - 08.04.2013р., 05.08.2014р. та 31.10.2014р.

Пунктом 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

З огляду на вищенаведені приписи постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 та положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", за розрахунком суду розмір пені становить 2 619,65 грн.

Отже, вимоги в цій частині задовольняються судом частково в сумі 2 619,65 грн. В іншій частині вимоги про стягнення пені відхиляються через необґрунтованість.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та відсотків річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання (постанова Верховного Суду України від 16.05.2006 у справі № 10/557-26/155).

При здійсненні розрахунку 3% річних позивачем були допущені помилки, аналогічні помилкам, допущеним при нарахуванні пені, а саме: враховано дні фактичної сплати суми заборгованості в період часу, за який здійснюється нарахування. У зв'язку з викладеним до стягнення з відповідача підлягає 456,61 грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати в даній справі покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 55, 124, 129 Конституції України, приписами статей Закону України "Про оренду державного та комунального майна", статтями 11, 15, 16, 509, 525, 526, 549, 611, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статтями 173, 174, 179, 193, 230-232, 286 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 27, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГ РІЕЛТІ" (61145, місто Харків, вул. Космічна, буд. 22, кім. 114, ) на користь Українського державного підприємтва поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (61052, м.Харків, пл. Привокзальна, 2, р/р 21 в філії -Харківському обласному управлінні АТ "Ощадбанк", МФО 351823, ) основний борг з орендної плати в розмірі 9 609 (дев'ять тисяч шiстсот дев'ять) грн. 87 коп., пеню в розмірі 2 619 (двi тисячi шiстсот дев'ятнадцять) грн. 65 коп., 3% річних у розмірі 456 (чотириста п'ятдесят шiсть) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1 823 (одна тисяча вiсiмсот двадцять три) грн. 88 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 19,97 грн. та 3% річних у розмірі 1,76 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 03.02.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/5796/14