ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 року Справа № 904/8573/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Антоніка С.Г. - доповідача

суддів: Іванова О.Г., Чохи Л.В.

при секретарі судового засідання: Ревковій Г.О.

за участю представники сторін:

від позивача: Гайдай Р.В., представник, дов. № 14/11/14 від 14.11.14

від відповідача: Братцева Н.С., представник. дов. №13 від 08.01.15

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року у справі № 904/8573/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", смт. Ювілейне, Дніпропетровська обл.

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чиста планета", м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Приватного підприємства "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту", м. Київ

про визнання недійсним договору поруки № б/н від 10.01.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.14р. у справі № 904/8573/14 (суддя Мельниченко І.Ф.) відмовлено у задоволені позову.

Рішення суду мотивоване тим, що всі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, у розумінні ст. 203 Цивільного кодексу України, сторонами при укладенні договору, додержано, в зв'язку з чим у суду відсутні підстави для визнання його недійсним.

Не погодившись з рішенням господарського суду, товариство з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет", зернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Так скаржник зазначає, що заміна кредитора у зобов'язанні, як то випливає з ч.3 ст.512, ч.1 ст.516 ЦК України, здійснюється за згодою боржника, якщо сторони в договорі погодили таку умову. Пунктом 8.17 Договору поставки, укладеного між ТОВ «Чиста планета» (постачальник) та ТОВ «АТБ-маркет» (покупець), сторони обумовили, що постачальник зобов'язується не передавати (не уступати) третім особам права вимоги по даному Договору без попередньої письмової згоди Покупця. ТОВ «Чиста планета», уклавши з ПП інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" договір поруки без згоди згоди ТОВ «АТБ-маркет», порушила умови договору та вимоги вищенаведених норм права. Відповідно до ст.511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. Натомість ч.2 ст. 556 ЦК України передбачає перехід до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, усіх прав кредитора у цьому зобов'язанні. А ст.558 ЦК України передбачене право поручителя на оплату послуг, наданих ним боржникові. Отже, укладання договору поруки створює для боржника певні обов'язки - відшкодування поручителю суми коштів, сплачених за боржника та оплата послуг поручителя. Тому на укладання договору поруки потрібна згода боржника.

Таким чином, договір поруки від 10.01.14р., укладений між ТОВ «Чиста планета» та ПП "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" у забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «АТБ-маркет» за договором поставки № 59017 від 01.01.14р., суперечать вимогам закону (ст. 511 ЦК України), у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі та зазначив, що договір поруки не був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а був направлений на зміну підсудності. Просить апеляційну скаргу задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Чиста планета» та його представник в судовому засіданні зазначили, що договір поставки, який був укладений між позивачем та ТОВ «Чиста планета» не містить заборони щодо укладання договору поруки та необхідності отримання письмової згоди позивача. Укладений між відповідачами договір поруки, жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача. Порука є засобом забезпечення виконання зобов'язання і згідно ст.626 ЦК України,створює права для кредитора і обов'язки для поручителя. На права та обов'язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов'язання не впливає, оскільки зобов'язання боржника в цьому випадку не встановлюється, не припиняються, не змінюються. Посилання позивача на ст.558 ЦК України є безпідставним, оскільки договором поруки не передбачена плата за надання такої послуги. Висновки позивача щодо навмисної зміни підсудності є безпідставними та суто надуманими. Просять рішення суду залишити без змін. а апеляційну скаргу без задоволення.

Приватне підприємство "Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" відзив на апеляційну скаргу не надало. Своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалося. Про час і місце судового засідання повідомлене належним чином.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „АТБ-Маркет" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Чиста планета" (постачальник) укладено Договір поставки № 59017, відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені Договором, передати товар у власність Покупця у визначеній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а останній прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених Договором (а.с 12-24).

10.01.14р. з метою забезпечення виконання зобов'язання за укладеним договором поставки між ТОВ «Чиста Планета» (кредитор) та Приватним підприємством „Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" (поручитель) укладено Договір поруки.

Згідно п.п.1.1., 1.2. даного Договору, у відповідності до цього договору Поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання зобов'язань Боржника - ТОВ „АТБ-маркет", відносно оплати вартості товару, поставленого Кредитором Боржнику за Договором поставки № 5907 від 01.01.2014 р. зі всіма змінами та доповненнями, на суму не більше 2 000 грн.

Послуга надана поручителем за цим договором є безоплатною.

Пунктами 2.2. та 2.3. Договору сторони обумовили, що кредитор не має права вимагати від поручителя виконання зобов'язання за боржника в частині оплати суми основного боргу, який виник на підставі основного договору на суму, що перевищує 2 000 грн.

Всі права та обов'язки по основному договору залишаються у боржника.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору поруки недійсним з наступних підстав:

- позивач, як боржник, не давав згоди на укладання між відповідачами договору поруки;

- договір поруки не був направлений на реальне настання правових наслідків. що обумовлені ним;

- договір поруки є фіктивним.

Колегія суддів погоджується з рішенням господарського суду, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ч.1. ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Що до відповідності оспорюваного договору діючому законодавству, то слід зазначити наступне.

Згідно ст..553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частиною 1, 2 ст.554 встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

А відповідно до ст..556 ЦК України, після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

З аналізу даних норм випливає, що договір поруки укладається між кредитором за основним зобов'язанням і поручителем, поручитель та боржник відповідають солідарно, поручитель може відповідати перед кредитором в повному обсязі, що й боржник або в обсязі, встановленому договором, у разі виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, до нього переходять права кредитора і первісний кредитор повинен вручити йому необхідні документи щодо зобов'язання боржника.

Договір поруки укладається саме в інтересах кредитора, а не боржника і, укладання договору за участю боржника, не змінює його направленості -захистити інтереси кредитора.Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладання такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту даних правовідносин. Тому відсутність згоди боржника на укладання договору поруки або його не повідомлення про укладання такого договору не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до п.3.16. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», у вирішенні спорів про визнання недійсними договорів поруки на підставі того, що відповідний договір укладено без згоди боржника, господарському суду слід виходити з такого.

Згідно з приписами статей 553, 554 ЦК України договір поруки укладається кредитором і поручителем за зобов'язанням, яке забезпечується договором поруки. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов'язанні, забезпеченому порукою. Обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину недійсним з підстав фіктивності суду необхідно встановити, що сторони вчиняли такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний.

Згідно п.3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту" 31.10.2014р., на виконання умов договору поруки від 10.01.2014р., здійснено часткову оплату ТОВ «Чиста планета» в сумі 1200 грн.

Факт часткового виконання стороною договору свого обов'язку свідчить про те, що договір поруки був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним і даний договір не може розцінюватись як фіктивний.

З наведених обставин господарський суд правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з вищенаведеним та наступним.

Посилання позивача на п.8.17 договору поставки не приймається до уваги, оскільки зі смислу даного пункту слідує, що письмове погодження позивача потрібне лише при передачі третім особам права вимоги (відступлення права вимоги), що є одним із передбачених законом способів заміни кредитора в зобов'язанні.

Не може прийматися до уваги і посилання позивача на ст.558 ЦК України, яка передбачає право поручителя на оплату послуг. наданих ним боржникові, оскільки, по-перше, оплата послуг можлива лише за домовленістю сторін договору поруки і оплату здійснює кредитор, як сторона договору; по-друге, при виконання поручителем зобов'язання до нього переходять права кредитора у цьому зобов'язанні; по-третє оспорюваний договір є безоплатний. Таким чином, зобов'язання боржника за основним договором залишаються такими ж і не збільшуються.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-маркет" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2014 року у справі № 904/8573/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 03.02.2015р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ О.Г.Іванов

__________________ Л.В. Чоха