РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23803/14 13.01.15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація"
про стягнення 118 974,43 грн.
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Кучкова Ю.В. (дов. № 91/2014/12/26-1 від 26.12.2014 року)
від відповідача Семенова Т.В. (дов. б/н від 08.01.2015 року)

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 13 січня 2014 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 118 974,43 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 року порушено провадження у справі № 910/23803/14 та призначено справу до розгляду на 09.12.2014 року.

У судовому засіданні 09.12.2014 року представник відповідача надав документи на часткове виконання вимог ухвали суду.

Представники сторін у судовому засіданні надали клопотання про продовження строків розгляду спору.

Розглянувши подане сторонами 09.12.2014 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року строк розгляду спору продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 13.01.2015 року.

09.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідач надав суду письмові пояснення на позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.01.2015 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши вищевказане клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне.

Приписами статті 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до пункту 1 частини 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Втім, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів (частина 3 статті 69 Господарського процесуального кодексу України).

Як вже зазначалось судом ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2014 року продовжено строк розгляду даного спору на п'ятнадцять днів за клопотанням позивача.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення права на вирішення спору впродовж розумного строку, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо доказів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 13.01.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.01.2015 року заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2003 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (постачальник) та Комунальним підприємством "Оболоньжитлоексплуатація" (споживач) було укладено договір № 8463005 на постачання теплової енергії у гарячій воді (надалі по тексту - Договір).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що при виконанні умов даного Договору, а також при вирішенні всіх питань, що необумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією (КМДА), чинним законодавством України, правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Відповідно до пункту 1.1. Договору постачальник зобов'язався виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов Договору.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору, постачальник зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору.

У відповідності до пункту 2.3.1 Договору, споживач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку № 2 до цього Договору.

Пунктом 2 додатку № 2 до Договору визначено, що у разі встановлення у споживача будинкових комерційних приладів обліку теплової енергії - кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається відповідно до показників цих приладів, встановлених на межі балансової належності (додатки 3,4).

Згідно з пунктом 3 додатку № 2 до Договору у разі встановлення будинкових приладів обліку теплової енергії споживача не на межі балансової належності, до обсягів теплової енергії, визначених цими приладами обліку, споживачем додаються теплові витрати на дільниці тепломережі з межі поділу балансової належності до місця встановлення приладів обліку згідно з пунктом 1.3. додатку 1.

Відповідно до пунктів 4 та 5 додатку № 2 до Договору дата зняття споживачем показників будинкових приладів обліку - по 30 (31) число поточного місяця; споживач, що має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в МВРТ-7 - не пізніше перших двох робочих днів місяця, наступного за звітним.

Згідно з пунктом 10 Додатку № 2 до Договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в МВРТ-1 за адресою: вул. Закревського, буд. № 14 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА. До 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком (пункт 11 Договору) .

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2003 року (пункт 4.1. Договору).

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

Із матеріалів справи не вбачається заявлення будь-якою із сторін про своє небажання надалі продовжувати відносини, а тому строк дії Договору був продовжений на наступний рік на тих самих умовах.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно з Договором № 8463005 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 року, внаслідок чого, у останнього, за період з 01.10.2011 року по 01.07.2014 року, виникла заборгованість перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" у розмірі 99 121,17 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач, просить суд стягнути з відповідача 99 121,17 грн. заборгованості за договором № 8463005 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.03.2011 року, 6 400,13 грн. три проценти річних, 13 453,13 грн. інфляційних втрат.

Відповідач у своїх письмових поясненнях на позов зазначив, що заборгованість Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" перед Публічним акціонерним товариством "Київенерго" виникла у зв'язку з наявною різницею між нарахуваннями за теплову енергію та відповідною складовою у складі нарахувань мешканцям житлових будинків за спожиті комунальні послуги, яка у с свою чергу виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії.

На підставі вищевикладеного відповідачем у письмових поясненнях запропоновано позивачу розглянути можливість укласти мирову угоду на сплату заборгованості Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" у сумі основного боргу у розмірі 99 121,17 грн., як різниці в тарифах на теплову енергію, за рахунок коштів, передбачених в бюджеті міста Києва за кодом тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів 100103 "дотація житлово-комунальному господарству".

Також, відповідач у вищевказаних пояснененнях зобов'язалось сплатити на протязі 2015 року рівними платежами залишкову заборгованість у сумі 23 261,03 грн., яка складається з інфляційної складової 13 453,13 грн., трьох відсотків річних у розмірі 6 400,13 грн., та витрат зі сплати судового збору у розмірі 3 407,77 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Умови спірного Договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором енергопостачання, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями параграфу 3 глави 30 Господарського кодексу України.

У відповідності до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до положень частин 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб'єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з відомостей обліку споживання теплової енергії та облікових карток за період з жовтня 2011 року по липень 2014 року, позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, зауважень щодо відпуску теплової енергії від відповідача не надходило, водночас, відповідач в порушення умов Договору та чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманої енергії, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем за спожиту теплову енергію в розмірі 99 121,17 грн.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача до Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" в частині стягнення 99 121,17 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, а відповідач в установленому законодавством порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та не довів суду належними і допустимими доказами належного виконання ним своїх зобов'язань, то позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення з Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" 99 121,17 грн. основного боргу, за період з , за договором 8463005 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.10.2003 року та додатками до нього, визнається судом таким, що підлягає задоволенню.

Також, позивачем заявлена вимога щодо стягнення з відповідача 6 400,13 грн. три проценти річних, 13 453,13 грн. інфляційних втрат за період з 01.10.2011 року по 01.07.2014 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням вимог договору, тому є підстави для застосування відповідальності за умовами договору та положень статті 625 Цивільного кодексу України.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права вимагати від відповідача сплати останнім 3% річних за порушення грошового зобов'язання від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення з Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" трьох процентів річних на загальну суму 6 400,13 грн.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши розрахунок збитків від інфляції, наданий позивачем, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань на суму 13 453,13 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, а тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Оскільки сума позову у даній справі складає 118 974,43 грн., то розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання даного позову становить 2 379,49 грн.

Водночас, як вбачається з платіжного доручення № 19 від 05.08.2014 року позивач сплатив судовий збір за подання позову у даній справі у розмірі 5 787,26 грн., тобто у розмірі більшому ніж встановлено чинним законодавством.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, вищенаведене позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 3 407,77 грн. (5 787,26 грн. - 2 379,49 грн.)

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Оболоньжитлоексплуатація" (04075, м. Київ. вул. Червонофлотська, буд 16, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ) 99 121 (дев'яносто дев'ять тисяч сто двадцять одну) грн. 17 коп. заборгованості, 13 453 (тринадцять тисяч чотириста п'ятдесят три) грн. 13 коп. інфляційних нарахувань, 6 400 (шість тисяч чотириста) грн. 13 коп. три проценти річних, 2 379 (дві тисячі триста сімдесят дев'ять) грн. 49 коп. судового збору.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, 5, ) з Державного бюджету України 3 407 (три тисячі чотириста сім) грн. 77 коп. судового збору, як такий, що внесений у більшому розмірі, ніж передбачено законом, перерахований за платіжним дорученням № 19 від 05.08.2014 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.01.2015 року

Суддя С.В. Стасюк