ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 р. Справа № 914/2908/14

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Приватного підприємства «Варол» (м. Львів)

до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (м. Львів)

третя особа 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області (м. Львів)

третя особа 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України (м. Київ)

про: зобов'язання продовжити договір оренди

Головуючий cуддя: В.М. Пазичев

Суддя: М.Р. Король

Суддя: Б.І. Яворський

При секретарі: Пшеничній В.С.

Представники:

від позивача: Чернявська Г.П. - довіреність б/н від 06.08.2014 року.

від відповідача: Безушко О.І. - довіреність №6704 від 29.12.2014 року.

від третьої особи 1: Не з'явився.

від третьої особи 2: Гудима В.О. - довіреність №220/886/у від 17.11.2014 року.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Приватного підприємства «Варол» (м. Львів) до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (м. Львів) про зобов'язання продовжити договір оренди.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.08.2014 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 18.08.2014 року. Ухвалою суду від 18.08.2014 року розгляд справи відкладено до 22.08.2014 року, у зв'язку з відсутністю представника позивача. Ухвалою суду від 22.08.2014 року розгляд справи відкладено до 28.08.2014 року, у зв'язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 28.08.2014 року розгляд справи відкладено до 30.09.2014 року, у зв'язку з відсутністю представника відповідача. 30.09.2014 року по справі оголошено перерву до 01.10.2014 року, для виконання вимог суду, надання доказів. Ухвалою суду від 01.10.2014 року розгляд справи відкладено до 14.10.2014 року, згідно клопотання сторін. Ухвалою суду від 14.10.2014 року розгляд справи відкладено до 21.10.2014 року, в зв'язку з клопотанням відповідача та відсутністю його представника. Ухвалою суду від 21.10.2014 року розгляд справи відкладено до 24.10.2014 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 24.10.2014 року розгляд справи відкладено до 28.10.2014 року, для надання доказів. 28.10.2014 року по справі оголошено перерву до 29.10.2014 року, згідно клопотання сторін. Ухвалою суду від 29.10.2014 року розгляд справи відкладено до 19.11.2014 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 19.11.2014 року розгляд справи відкладено до 26.11.2014 року, в зв'язку з відсутністю представників позивача, третьої особи 1 та третьої особи 2. Ухвалою суду від 26.11.2014 року розгляд справи відкладено до 03.12.2014 року, в зв'язку з відсутністю представника третьої особи 2 та для надання доказів. Ухвалою суду від 03.12.2014 року розгляд справи відкладено до 11.12.2014 року, в зв'язку з відсутністю представників сторін. Ухвалою суду від 11.12.2014 року розгляд справи відкладено до 15.01.2015 року, в зв'язку з клопотанням відповідача. Ухвалою суду від 15.01.2015 року розгляд справи відкладено до 26.01.2015 року, в зв'язку з відсутністю представника третьої особи 1 та для надання доказів. Ухвалою суду від 26.01.2015 року розгляд справи відкладено до 02.02.2015 року, для надання доказів.

Згідно із ухвалою суду від 28.10.2014 року, призначено колегіальний розгляд справи №914/2908/14 у складі трьох суддів. Згідно із вимогами ст.21 ГПК України, 29.10.2014 року автоматизованою системою документообігу суду здійснено визначення складу колегії суддів для розгляду справи. Внаслідок автоматизованого розподілу визначено колегію суддів для розгляду справи в складі: Головуючий суддя - Пазичев В.М., судді Синчука М.М. та судді Яворського Б.І.

У зв'язку з відрядженням судді Синчука М.М. 02.12.2014 року автоматизованою системою документообігу суду здійснено заміну члена колегії суддів: на суддю Король М.Р.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.08.2014 року, про відкладення від 18.08.2014 року, від 22.08.2014 року, від 28.08.2014 року, від 01.10.2014 року, від 14.10.2014 року, від 21.10.2014 року, від 24.10.2014 року, від 29.10.2014 року, від 19.11.2014 року, від 26.11.2014 року, від 03.12.2014 року, від 11.12.2014 року, від 15.01.2015 року, від 26.01.2015 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

28.08.2014 року за вх. № 36465/14 позивач подав пояснення до позовної заяви.

30.09.2014 року за вх. № 4666/14 позивач подав заяву про уточнення предмету позову.

01.10.2014 року за вх. № 41964/14 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

24.10.2014 року за вх. № 45596/14 позивач подав клопотання про витребування доказів у відповідача.

24.10.2014 року за вх. № 45595/14 позивач подав клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

24.10.2014 року за вх. № 45599/14 позивач подав письмові обґрунтування позовних вимог.

28.10.2014 року за вх. № 45850/14 позивач подав письмові обґрунтування.

28.10.2014 року за вх. № 46192/14 позивач подав клопотання про призначення колегіального розгляд справи, у зв'язку з її складністю.

19.11.2014 року за вх. № 5493/14 позивач подав заяву про уточнення предмету спору.

19.11.2014 року за вх. № 50173/14 позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

11.12.2014 року за вх. № 53921/14 позивач подав письмові обґрунтування по справі.

02.02.2015 року за вх. № 3723/15 позивач подав письмові обґрунтування по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.08.2014 року, про відкладення від 18.08.2014 року, від 22.08.2014 року, від 28.08.2014 року, від 01.10.2014 року, від 14.10.2014 року, від 21.10.2014 року, від 24.10.2014 року, від 29.10.2014 року, від 19.11.2014 року, від 26.11.2014 року, від 03.12.2014 року, від 11.12.2014 року, від 15.01.2015 року, від 26.01.2015 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

21.08.2014 року за вх. № 35909/14 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

30.09.2014 року за вх. № 4679/14 відповідач подав клопотання про продовження строку розгляду справи, понад строк, встановлений ст. 69 ГПК України.

01.10.2014 року за вх. № 41962/14 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

14.10.2014 року за вх. № 43437/14 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

21.10.2014 року за вх. № 44613/14 відповідач подав відзив на позовну заяву.

24.10.2014 року за вх. № 45608/14 відповідач подав додаткові докази до матеріалів справи.

28.10.2014 року за вх. № 45989/14 відповідач подав пояснення по справі.

11.12.2014 року за вх. № 53824/14 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

15.01.2015 року за вх. № 1226/15 відповідач подав обґрунтування своєї позиції по справі.

Третя особа 1 вимог ухвали суду про відкладення від 29.10.2014 року, від 19.11.2014 року, від 26.11.2014 року, від 03.12.2014 року, від 11.12.2014 року, від 15.01.2015 року, від 26.01.2015 року не виконала, явку поважного представника в судове засідання не забезпечила, хоча і була своєчасно, належним чином, відповідно до ст.64 ГПК України, повідомлена про час, місце і дату розгляду справи, про що свідчить Реєстр № 64 на відправлення рекомендованої кореспонденції за 27.01.2015 року, а явка третьої особи 1 була визнана судом та визначена в ухвалах суду обов'язковою.

Третя особа 2 вимог ухвали суду про відкладення від 29.10.2014 року, від 19.11.2014 року, від 26.11.2014 року, від 03.12.2014 року, від 11.12.2014 року, від 15.01.2015 року, від 26.01.2015 року виконала частково, явку поважного представника в судове засідання забезпечила.

19.11.2014 року за вх. № 50155/14 третя особа 2 подала клопотання про відкладення розгляду справи та про ознайомлення з матеріалами справи.

26.11.2014 року за вх. № 51298/14 третя особа 2 подала пояснення на позовну заяву.

03.12.2014 року за вх. № 52408/14 третя особа 2 подала клопотання про відкладення розгляду справи.

15.01.2015 року за вх. № 1225/15 третя особа 2 подала заперечення на позовну заяву.

02.02.2015 року за вх. № 3858/15 третя особа 2 подала додаткове пояснення по справі.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 02.02.2015 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, 11 серпня 2011 року між Приватним підприємством «Варол» (надалі - позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (далі - відповідач) укладено Договір оренди № 29/2011/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого у Львівському гарнізоні за адресою: Львівська, обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко № 1, буд. № 104 (надалі - Договір оренди).

Позивач зазначає, що вказаний Договір оренди був укладений строком на 2 роки 364 дні. Термін дії повинен був закінчитися 30.07.2014 року (п. 10.1 Договору).

Позивач наголошує, що 12 травня 2014 року, з метою продовження Договору оренди, Приватне підприємство «Варол», в особі директора Пелиха К.Б., подало на ім'я начальника КЕВ м. Львова заяву з проханням продовжити дію вказаного Договору оренди. Окрім того, до 27 червня 2014 року, у межах строку, визначеного п. 10.4 Договору оренди, тобто за місяць до закінчення вказаного договору, позивач надав відповідачу необхідний пакет документів, а саме: звіт про експертну оцінку, оригінал висновку про вартість майна, оригінал паспорта-сертифіката об'єкта експертної оцінки, нотаріально посвідчену копію свідоцтва про державну реєстрацію, витяг з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копію паспорта керівника та фотографії орендованого приміщення у різних ракурсах у визначеному розмірі. Подання вказаних документів до вказаної дати не заперечується відповідачем та підтверджується листом начальника КЕВ м. Львова № 2718 від 27.06.2014 р. до РВ ФДМ у Львівській області з проханням розглянути та прорецензувати звіт про оцінку вартості орендованого майна.

Разом з тим, за твердженням позивача, у зв'язку з наявністю зауважень до звіту про експертну оцінку, його було передано на доопрацювання експерту. Після усунення недоліків РВ Фонду державного майна України було надано рецензію, що надійшла до КЕВ м. Львова 30.07.2014 р., тобто у день закінчення договору. Таким чином, вказана рецензія була отримана відповідачем в останній день дії Договору оренди з причин, які не залежали від позивача і які позивач не міг самостійно усунути. Однак, незважаючи на подання всіх необхідних документів для продовження Договору оренди, Договір оренди не продовжений відповідачем, відповідні зміни не підписані.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача неправомірною, оскільки, відповідно до ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором. У відповідності до ч. 4 ст. 284 ГК України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 763 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». При цьому, згідно ст. 284 ГК України, строк оренди є істотною умовою договору оренди. Таким чином, із вище наведених законодавчих положень випливає, що сторони самостійно визначають строк дії договору оренди. В аналогічному порядку визначаються також умови його припинення та/або продовження.

Позивач наголошує, що у п. 10.4 Договору оренди зазначено, що у разі відсутності заяви Орендаря про припинення чи укладення Договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди, дія Договору оренди припиняється після закінчення строку, на який його було укладено. Отже, за умовами Договору оренди сторони погодили (п. 10.4), що підставою для подальшого припинення договору є винятково наявність заяви про припинення договору оренди (аналогічна правова позиція відображена у постанові Вищого господарського суду від 08.07.2014 р. у справі № 3/17-3747-2011). За відсутності такої заяви, Договір оренди не може бути припинений.

Окрім того, позивач зазначає, що у вказаній нормі відображено переважне право орендаря на продовження Договору оренди після закінчення його строку, визначене п. 6.2 Договору оренди та ч. 1 ст. ст. 285 ГК України. Зокрема, у ч. 1 ст. 285 ГК України зазначено, що орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди. На виконання вказаних вище вимог, 12.05.2014 р. позивач подав заяву про продовження його дії. Тобто скористався своїм переважним правом на продовження дії договору, передбаченим ч. 1 ст. 285 ГК України. Окрім того, у межах строку, визначеного п. 10.4 Договору оренди, він також подав усі документи, які вимагав відповідач для продовження строку оренди. Відповідач не заперечує факту подання заяви про продовження договору та наведених вище документів (звіту про експертну оцінку, оригіналу висновку про вартість майна, оригіналу паспорта-сертифіката об'єкта експертної оцінки, нотаріально посвідченої копії свідоцтва про державну реєстрацію, витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, копію паспорта керівника та фотографії орендованого приміщення у різних ракурсах у визначеному розмірі).

При цьому, позивач наголошує, що Договором оренди, укладеним між позивачем та відповідачем, взагалі не передбачено необхідності подання інших документів, окрім заяви про продовження строку оренди, для пролонгації договірних відносин. Окрім того, сторони не вносили жодних змін до чинного Договору оренди щодо подання інших документів (окрім відповідної заяви), необхідних для продовження строку оренди. Відтак, позивач повністю, з урахуванням додаткових вимог відповідача, виконав умови Договору оренди щодо продовження строку орендних відносин.

Таким чином, на думку позивача, у зв'язку з відсутністю заяви про припинення Договору оренди, поданням позивачем заяви про продовження Договору оренди від 12.05.2014 р. та необхідних документів, підстава для його припинення відсутня. Відтак, відсутня й підстава повернення позивачем орендованого майна, передбачена п. 10.9 Договору оренди, оскільки, згідно вказаного положення, майно повертається орендодавцеві лише у випадку припинення (чи розірвання) Договору оренди.

У ч. 4 ст. 291 ГК України зазначено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. А згідно ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Позивач зазначає, що зі змісту зазначених правових норм випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Зокрема, таку позицію висловив Вищий господарський суд України у постанові від 11.02.2009 р. у справі № 16/199.

Позивач звертає увагу на те, що станом на день подання позовної заяви орендні відносини між позивачем та відповідачем фактично тривають. Позивач й надалі сплачує орендну плату за користування орендованим майном, про що свідчать докази, долучені до матеріалів справи у судовому засіданні від 24.10.2014 р.

На думку позивача, із дій, а також зі змісту листа КЕВ м. Львова № 2718 від 27.06.2014 р. та листа № 3098 від 16.07.2014 р., долученого відповідачем до матеріалів справи, вбачається, що відповідач не заперечує проти продовження терміну дії Договору оренди.

У п. 10.12 Договору оренди зазначено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач не повідомляв позивача про намір самостійно використовувати орендоване майно, а саме: нерухоме військове майно, розташоване в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська, обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко № 1, буд. № 104. Приватне підприємство «Варол» жодного листа чи усного повідомлення про такий намір не отримувало від КЕВ м. Львова. Натомість, позивач вважає, що відповідач висловив позицію та намір й надалі здавати в оренду нерухоме майно, питання про продовження строків користування яким розглядається судом. Зокрема, у листі КЕВ м. Львова від 10.05.2014 р. № 2031 відповідач повідомляє позивача про необхідність подання додаткових документів в разі наявності у позивача намірів щодо продовження дії Договору оренди не пізніше, як за місяць до завершення його дії. Вказана вимога була виконана позивачем.

За твердженням позивача, долучені до матеріалів справи докази також свідчать, що позивач належним чином виконує умови Договору оренди, сплачує орендну плату, виконав умову Договору оренди щодо добровільного страхування орендованого нерухомого майна (копія договору страхування та квитанції про оплату страхового платежу долучена до матеріалів справи). А відтак, згідно з ч. 3 ст. 17 вказаного Закону, ч. 1 ст. 764 ЦК України, позивач має переважне право на продовження Договору оренди, укладеного із відповідачем (аналогічна правова позиція висловлена у постанові Львівського апеляційного господарського суду від 09.07.2013 р. у справі № 914/502/13-г, яка набрала законної сили та не оскаржена у касаційному порядку).

Окрім того, позивач зазначає, що, відповідно до ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Договором оренди не передбачено зазначеного права.

Таким чином, на думку позивача, зважаючи на відсутність підстав для припинення Договору оренди, використання ПП «Варол» переважного права на продовження Договору оренди № 29/2011/КЕВ від 11.08.2011 р., відсутності заперечень КЕВ м. Львова проти продовження Договору оренди, неповідомлення відповідачем про намір використовувати орендоване майно особисто, позивач вважає, що вказаний Договір оренди є продовженим. А відтак, відповідно до вимог ч. 1 ст. 764 ЦК України, необхідно внести зміни до Договору оренди від 11.08.2011 р. № 29/2011/КЕВ, виклавши п. 10.1 Договору у такій редакції: «Цей Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 01.08.2014 року до 29.07.2017 року».

Також, позивач звертає увагу на процесуальні порушення, допущені відповідачем, а саме:

По-перше, відповідно до ч. 4 ст. 59 ГПК України до відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Однак до відзиву, поданого 20.10.2014 р., не додано документа, який підтверджує повноваження представника КЕВ м. Львова за довіреністю О.І. Безушко.

По-друге, докази, подані відповідачем разом із відзивом на позовну заяву, є неналежними. Вони не відповідають вимогам, встановленим пунктами 5.23, 5.26, 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

По-третє, під час вирішення даної справи необхідно врахувати умисне затягування відповідачем розгляду справи та необґрунтоване продовження процесуальних строків розгляду справи. Зокрема, наголошуємо увагу суду на тому, що відповідач декілька разів міняв свою позицію щодо позовних вимог ПП «Варол». Зокрема, у судовому засіданні від 01.10.2014 р. представник відповідача заявила про те, що загалом КЕВ м. Львова не заперечує проти продовження договору оренди, однак за умови сплати вищої орендної плати. З метою мирного врегулювання спору позивачем був підготовлений та надісланий відповідачеві проект мирової угоди, яка, однак, не була підписана сторонами. Натомість, у відзиві на позовну заяву, поданому відповідачем, висловлено заперечення проти позову.

Позивач зазначає, що у листах, доданих відповідачем до відзиву, також не відображено єдиної позиції КЕВ м. Львова щодо продовження орендних відносин із позивачем. Зокрема, у листі № 3098 від 16.07.2014 р. відповідач одночасно і надсилає позивачу звіт про оцінку орендованого майна для доопрацювання з метою продовження Договору оренди, і повідомляє про припинення строку оренди.

У ч. 4 ст. 291 ГК України зазначено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. А згідно ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Зі змісту зазначених правових норм випливає, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому такі заперечення мають бути висловлені ним протягом одного місяця після закінчення строку договору. Зокрема, таку позицію висловив Вищий господарський суд України у постанові від 11.02.2009 р. у справі № 16/199.

Отже, на думку позивача, з аналізу наведених вище законодавчих та договірних положень випливає, що право на продовження Договору оренди на новий строк на підставі наведених вище правових норм може бути реалізоване орендарем за таких умов:

відсутність повідомлення орендодавця про намір використовувати орендоване майно за три місяці до закінчення терміну договору оренди та його намір й надалі передавати в оренду майно;

наявність в орендаря переважного права на продовження терміну договору оренди;

подання орендарем заяви про продовження договору оренди на новий строк за один місяць до закінчення терміну Договору оренди.

Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (ст. 188 ГК України).

Таким чином, на думку позивача, аналіз наведених вище законодавчих положень свідчить, що у разі відсутності відповіді орендодавця про розгляд звернення орендаря про продовження договору оренди протягом встановленого договором строку, орендар вправі звернутися за захистом свого порушеного переважного права на продовження Договору оренди на новий строк до суду з вимогою внести відповідні зміни до такого договору.

У п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, а також керуючись ст.ст. 22, 57 Господарського процесуального кодексу України, позивач 19.11.2014 року за вх. № 5493/14 подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд зобов'язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова внести зміни до п. 10.4 Договору оренди від 01.08.2011 р. № 29/2011/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко № 1, буд. № 104, у частині продовження дії даного Договору оренди до 29.07.2017 року включно.

Також, позивач звертає увагу на те, що у судовому засіданні від 26.01.2015 р. представник третьої особи - Міністерства оборони України долучив до матеріалів справи факсокопію окремого доручення тимчасово виконуючого обов'язків начальника генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України від 10 липня 2014 року без номера. Вказаним окремими дорученням передбачено призупинення погодження (опрацювання) переліків на передачу (відчуження) або передачу в оренду нерухомого військового майна (земельних ділянок) до закінчення проведення антитерористичної операції.

Позивач вважає, що вказаний документ не може бути взятий до уваги судом, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Однак, факсокопія окремого доручення від 10.07.2014 р. не відповідає вимогам, встановленим пунктами 5.23, 5.26, 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55. А саме, не підписана уповноваженою особою, не вказано дати посвідчення копії та відсутня печатка органу, уповноваженого на посвідчення правдивості копії документа.

На думку позивача, тимчасово виконуючий обов'язки начальника генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України не має права видавати окремі доручення. Відповідно до п. 8 Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. № 406/2011, начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і директив, доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів та директив Міністра оборони України видає накази та директиви, організовує і контролює їх виконання.

Позивач звертає увагу на те, що спірне нерухоме майно, вже було включене до переліку військового майна, яке може бути передане в оренду. Передача його в оренду не шкодила та не зашкодить бойовій та мобілізаційній готовності. Відтак, позивач вважає, що для продовження орендних відносин спірне військове майно (нерухоме військового майно, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська, обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко № 1, буд. № 104) не потребує повторного включення до переліку військового майна, яке без шкоди бойовій та мобілізаційній готовності може бути передано в оренду.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, беручи до уваги вище наведене, позивач вважає, що факсокопія окремого доручення тимчасово виконуючого обов'язків начальника генерального штабу - головнокомандувача Збройних Сил України від 10 липня 2014 року без номера є неналежним та недопустимим доказом у даній справі. Відтак, не може бути взята судом до уваги під розгляду справи та прийняття рішення.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що 30.07.2014 року закінчився термін дії договору оренди №29/2011/КЕВ від 01.08.2011 року нерухомого військового майна - нежитлового приміщення площею 316,2 кв.м., розташованого у сховищі для техніки в будівлі інв. №104 військового містечка №1 за адресою: м.Львів, вул. Кн. Ольги, 1-5, укладеного між КЕВ м. Львова та ПП «Варол».

Відповідач зазначає, що з метою продовження дії зазначеного договору, орендарем 12.05.2014 року було подано на ім'я начальника КЕВ м. Львова заяву з проханням продовжити дію вказаного Договору оренди., проте, всупереч вимог листа КЕВ м. Львова № 2031 від 10.05.2014 року, звіт про експертну оцінку майна було надано лише 27.06.2014 року, який одразу ж було передано до ФДМУ. Проте, у зв'язку із наявністю зауважень по звіту, рецензія була надана до КЕВ м. Львова 30.07.2014 року, тобто в день припинення договору оренди.

Відповідач наголошує, що зазначене унеможливило передачу документів до Головного КЕУ ЗСУ, як органу управління майном, на продовження дії договору оренди, оскільки всі документи на продовження договору повинні бути поданими за місяць до закінчення терміну дії договору.

У відповідності до п. 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах при відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору. Орендодавцем було направлено орендарю повідомлення про звільнення майна від 01.08.2014 року за вих. № 3855 (отримав особисто 05.08.2014 року директор Пелих К.Б.) та повідомлення про припинення договору від 27.08.2014 року вих. № 4170.

Відповідач звертає увагу на те, що на виконання вимог чинного законодавства України та розпоряджень Головного КЕУ ЗС України, КЕВ м. Львова неодноразово надсилалися листи-повідомлення до ПП «Варол» про припинення дії договору оренди, зокрема: лист №2031 від 10.05.2014 року, №2399 від 04.06.2014 року, №2974 від 09.07.2014 року, №3098 від 16.07.2014 року, №3855 від 01.08.2014 року, №4170 від 27.08.2014 року (надіслано цінним листом із описом вкладення).

Таким чином, враховуючи зазначене вище, у КЕВ м. Львова відсутня можливість на продовження терміну дії договору оренди, оскільки орендаря неодноразово було повідомлено про припинення дії договору. До того ж, продовження договорів оренди здійснюється лише за письмовим погодженням органу управління майном - Головним КЕУ ЗСУ.

Відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.7 Договору оренди, чинність Договору припиняється в наслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, за твердженням відповідача, орендар був належно повідомлений про те, що чинність Договору припинена внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, при чому Майно протягом 3-х робочих днів з моменту припинення договору повинно бути повернуто Орендарем Орендодавцю у стані не гіршому ніж на момент передачі, й вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передавання.

У своїх поясненнях третя особа 2 зазначає, що 30.07.2014 року закінчився термін дії договору оренди №29/2011/КЕВ від 01.08.2011 року нерухомого військового майна - нежитлового приміщення площею 316,2 кв.м., розташованого у сховищі для техніки в будівлі інв. №104 військового містечка №1 за адресою: м.Львів, вул. Кн.Ольги, 1-5, укладеного між КЕВ м. Львова та ПП «Варол».

Третя особа 2 зазначає, що, всупереч вимог листа КЕВ м. Львова № 2031 від 10.05.2014 року, звіт про експертну оцінку майна було надано позивачем лише 27.06.2014 року та одразу ж було передано до ФДМУ. Проте, у зв'язку із наявністю зауважень по звіту, рецензія була надана до КЕВ м. Львова 30.07.2014 року, тобто в день припинення договору оренди. Зазначене унеможливило передачу документів до Головного КЕУ Збройних сил України, як органу управління майном, на продовження дії договору оренди, оскільки всі документи на продовження договору повинні бути поданими за місяць до закінчення терміну дії договору.

Третя особа 2 звертає увагу на те, що, на виконання вимог чинного законодавства України та розпоряджень Головного КЕУ ЗС України, КЕВ м. Львова неодноразово надсилалися листи - повідомлення до ПП «Варол» про припинення дії договору оренди (як вбачається з матеріалів справи). Таким чином, з огляду на вищевикладене, у КЕВ м. Львова відсутня можливість на продовження терміну дії договору оренди, оскільки орендаря неодноразово було повідомлено про припинення дії договору. До того ж, продовження договорів оренди здійснюється лише за письмовим погодженням органу управління майном - Головним КЕУ Збройних Сил.

Відповідно до ст.785 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.7 Договору оренди, чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Таким чином, на думку третьої особи 2, орендар був належно повідомленим про те, що чинність Договору припинена внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, при чому майно, протягом 3-х робочих днів з моменту припинення договору, повинно бути повернуто Орендарем Орендодавцю у стані не гіршому ніж на момент передачі, й вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передавання.

Третя особа 2 зазначає, відповідно до окремого доручення ТВО начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройними Силами України від 10 липня 2014 року, до закінчення проведення антитерористичної операції призупинено погодження (опрацювання) переліків на передачу (відчуження) або передачу в оренду нерухомого військового майна (земельних ділянок). Відповідно, відповідач не міг у встановлений ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін повідомити орендаря про необхідність даного майна для власних потреб.

Третя особа 2 звертає увагу на те, що в своїх позовних вимогах, позивач просить суд зобов'язати КЕВ міста Львова внести зміни до п.10.4 Договору оренди № 29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна у частині продовження дії даного договору до 29.07.2017 року.

Третя особа 2 зазначає, що, як вбачається з п.10.1 Договору оренди №29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна, термін дії договору закінчився 30.07.2014 року. Відповідно до п.10.7 Договору оренди, чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Тобто, на час подання позивачем позову 08.08.2014 року, Договір оренди № 29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна не діяв та на даний час не діє.

Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 631 ЦК України, строк договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Третя особа 2 зазначає, що даним Договором не передбачена його пролонгація чи будь яке інше продовження терміну до укладання нового договору оренди.

Третя особа 2 наголошує, що внесення змін до договору, який закінчив термін своєї дії на момент подання позову, є неможливим та не відповідає вимогам чинного законодавства України, що підтверджується також постановою Вищого господарського суду України від 28 вересня 2006 року № 2-14/5391-2006.

Крім того, третя особа 2 зазначає, що Кабінетом Міністрів України 11 травня 2000 року № 778 затверджено Порядок надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду. Даний Порядок визначає саму процедуру надання дозволу військовим частинам та організаціям на передачу нерухомого майна у оренду. Виключно дотримання спеціального механізму передачі військового майна в оренду відрізняє аналогічні майнові відносини передачі не державного (військового) нерухомого майна в оренду.

Третя особа 2 зазначає, що, як вбачається з п. 14 Порядку, дозвіл на передачу рухомого військового майна в оренду оформлюються відповідними наказами Міноборони або керівників уповноважених ним органів військового управління. Тобто, укладання договору оренди на нерухоме майно можливе виключно після видання відповідного розпорядчого документу керівника уповноваженого органу військового управління тобто начальника Головного КЕУ МОУ. З огляду на вищевикладені обставини внесення змін до Договору оренду неможливі та будуть суперечити чинним нормативно-правовим актам.

Враховуючи зазначене, та керуючись ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10, 7 Договору оренди, третя особа 2 просить суд позовну заяву Приватного підприємства «Варол» до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова про внесення змін до Договору оренди від 11.08.2011 р. № 29/2011/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко №1, буд. 104 залишити без задоволення.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Статтями 793 та 795 ЦК України встановлено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України 11 травня 2000 року № 778 затверджено Порядок надання дозволу військовим частинам Збройних Сил на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду. Даний Порядок визначає саму процедуру надання дозволу військовим частинам та організаціям на передачу нерухомого майна у оренду. Виключно дотримання спеціального механізму передачі військового майна в оренду відрізняє аналогічні майнові відносини передачі державного (військового) нерухомого майна в оренду.

Як вбачається з п.14 Порядку, дозвіл на передачу рухомого військового майна в оренду оформлюються відповідними наказами Міноборони або керівників уповноважених ним органів військового управління. Тобто, укладання договору оренди на нерухоме майно можливе виключно після видання відповідного розпорядчого документу керівника уповноваженого органу військового управління тобто начальника Головного КЕУ МОУ.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, 11 серпня 2011 року між Приватним підприємством «Варол» (надалі - позивач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова (далі - відповідач) укладено Договір оренди № 29/2011/КЕВ нерухомого військового майна, розташованого в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська, обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко № 1, буд. № 104 (надалі - Договір оренди).

Вказаний Договір оренди був укладений строком на 2 роки 364 дні. Термін дії повинен був закінчитися 30.07.2014 року (п. 10.1 Договору).

У листі КЕВ м. Львова від 10.05.2014 р. № 2031 відповідач повідомляє позивача про необхідність подання додаткових документів в разі наявності у позивача намірів щодо продовження дії Договору оренди не пізніше, як за місяць до завершення його дії.

12 травня 2014 року, з метою продовження Договору оренди, Приватне підприємство «Варол», в особі директора Пелиха К.Б., подало на ім'я начальника КЕВ м. Львова заяву з проханням продовжити дію вказаного Договору оренди.

Однак, всупереч вимогам листа КЕВ м. Львова № 2031 від 10.05.2014 року, звіт про експертну оцінку майна було надано позивачем лише 27.06.2014 року та одразу ж відповідачем було передано до ФДМУ. Проте, у зв'язку із наявністю зауважень по звіту, рецензія була надана до КЕВ м. Львова тільки 30.07.2014 року, тобто в день припинення договору оренди. Зазначене унеможливило передачу документів до Головного КЕУ Збройних сил України, як органу управління майном, на продовження дії договору оренди, оскільки всі документи на продовження договору повинні бути поданими за місяць до закінчення терміну дії договору, тобто до 30.06.2014 року.

Також, позивач вважає Договір оренди продовженим в зв'язку з відсутністю заяви Орендаря про його припинення, оскільки, у п. 10.4 Договору оренди зазначено, що у разі відсутності заяви Орендаря про припинення чи укладення Договору оренди на новий строк за місяць до закінчення строку оренди, дія Договору оренди припиняється після закінчення строку, на який його було укладено. Тобто, п. 10.4 Договору оренди не передбачено того, що, в разі наявності вищезазначених заяв Орендаря, Договір не припиняється, а вважається продовженим після закінчення терміну його дії.

Разом з тим, відповідно до ст. 785 Цивільного кодексу України, ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.7 Договору оренди, чинність Договору припиняється в наслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Отже, як вбачається з п.10.1 Договору оренди №29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна, термін дії договору закінчився 30.07.2014 року, оскільки, відповідно до п.10.7 Договору оренди, чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Тому, 30.07.2014 року закінчився термін дії Договору оренди №29/2011/КЕВ від 01.08.2011 року нерухомого військового майна - нежитлового приміщення площею 316,2 кв.м., розташованого у сховищі для техніки в будівлі інв. №104 військового містечка №1 за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 1-5, укладеного між КЕВ м. Львова та ПП «Варол». Тобто, на час подання позивачем позову 08.08.2014 року, Договір оренди № 29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна не діяв та на даний час не діє.

У ч. 4 ст. 291 ГК України зазначено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. А згідно ч. 1 ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Позивач зазначає, що зі змісту зазначених правових норм випливає, що після закінчення строку Договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей Договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Зокрема, таку позицію висловив Вищий господарський суд України у постанові від 11.02.2009 р. у справі № 16/199. Також, у відповідності до п. 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах при відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору. Однак, орендодавцем було направлено орендарю повідомлення про звільнення майна від 01.08.2014 року за вих. № 3855 (отримав особисто 05.08.2014 року директор Пелих К.Б.) та повідомлення про припинення договору від 27.08.2014 року вих. № 4170.

Отже, на виконання вимог чинного законодавства України та розпоряджень Головного КЕУ ЗС України, КЕВ м. Львова неодноразово надсилалися листи-повідомлення до ПП «Варол» про припинення дії договору оренди, зокрема: лист № 2031 від 10.05.2014 року, № 2399 від 04.06.2014 року, № 2974 від 09.07.2014 року, №3098 від 16.07.2014 року, № 3855 від 01.08.2014 року, № 4170 від 27.08.2014 року (надіслано цінним листом із описом вкладення) про припинення договірних відносин та необхідність повернення приміщень.

Таким чином, орендар був належно повідомлений про те, що чинність Договору припинена внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, причому Майно протягом 3-х робочих днів з моменту припинення договору повинно бути повернуто Орендарем Орендодавцю у стані не гіршому ніж на момент передачі, й вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передавання.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, у КЕВ м. Львова відсутня можливість на продовження терміну дії Договору оренди, оскільки Договір оренди припинив дію 30.07.2014 р., в зв'язку з чим орендаря неодноразово було повідомлено про припинення дії договору. До того ж, продовження договорів оренди здійснюється лише за письмовим погодженням органу управління майном - Головним КЕУ ЗСУ.

Згідно ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач не повідомляв позивача про намір самостійно використовувати орендоване майно, а саме: нерухоме військове майно, що розташоване в Львівському гарнізоні за адресою: Львівська, обл., вул. Княгині Ольги, 5/104, військове містечко № 1, буд. № 104. Приватне підприємство «Варол» жодного листа чи усного повідомлення про такий намір не отримувало від КЕВ м. Львова. Натомість, позивач вважає, що відповідач висловив позицію та намір й надалі здавати в оренду нерухоме майно, питання про продовження строків користування яким розглядається судом. Зокрема, у листі КЕВ м. Львова від 10.05.2014 р. № 2031 відповідач повідомляє позивача про необхідність подання додаткових документів в разі наявності у позивача намірів щодо продовження дії Договору оренди не пізніше, як за місяць до завершення його дії.

Однак, Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» визначено, що військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать в тому числі будинки та споруди.

Статтею 2 вищевказаного Закону визначено, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України, здійснює відповідно до закону управління військовим майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України".

У статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» зазначено, що цей Закон є спеціальним та регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду саме державного та комунального майна, визначає, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника.

Відповідно до окремого доручення ТВО начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройними Силами України від 10 липня 2014 року, до закінчення проведення антитерористичної операції призупинено погодження (опрацювання) переліків на передачу (відчуження) або передачу в оренду нерухомого військового майна (земельних ділянок). Тому, відповідач не міг у встановлений ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін повідомити орендаря про необхідність даного майна для його потреб.

також, даним Договором не передбачена його пролонгація чи будь яке інше продовження терміну до укладання нового договору оренди. Щодо переважного права позивача на укладення Договору оренди на новий строк, то слід зазначити, що таке його право не було порушено, оскільки після завершення дії Договору оренди, іншого договору оренди на це майно з іншими особами укладено не було, доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано.

Крім того, в своїх позовних вимогах, позивач просить суд зобов'язати КЕВ міста Львова внести зміни до п.10.4 Договору оренди №29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна у частині продовження дії даного договору до 29.07.2017 року.

Як вбачається з п.10.1 Договору оренди №29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна, термін дії договору закінчився 30.07.2014 року, оскільки, відповідно до п.10.7 Договору оренди, чинність Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Тобто, на час подання позивачем позову 08.08.2014 року, Договір оренди №29/2011/КЕВ від 11.08.2011 року нерухомого військового майна не діяв та на даний час не діє.

Відповідно до ст.598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Внесення змін до договору, строк дії якого на момент подання позову закінчився, є неможливим та не відповідає вимогам чинного законодавства України, що підтверджується також постановою Вищого господарського суду України від 28 вересня 2006 року № 2-14/5391-2006.

Отже, внесення змін до фактично недіючого договору, тобто до договірних відносин, строк дії яких закінчився ще 30.07.2014 року, суперечить вимогам чинного законодавства України.

З огляду на вищевикладені обставини, внесення змін до даного Договору оренди не є можливим та буде суперечити чинним нормативно-правовим актам України.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги заперечив та спростував поданими доказами, суд прийшов до висновку, що позов Приватного підприємства «Варол» (м. Львів) до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Львова (м. Львів) про зобов'язання продовжити договір оренди не є обґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення №275 від 06.08.2014 року на суму 1218,00 грн.

Згідно ст.49 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Головуючий суддя Пазичев В.М.

Суддя: Король М.Р.

Суддя: Яворський Б.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 06.02.2015 року