ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р.Справа № 5017/100/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Гладишевої Т.Я., Ліпчанської Н.В.

(Склад колегії суддів згідно з розпорядженням голови суду № 2512 від 16.10.2014р.)

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від скаржника - Бойко О.О., за довіреністю № 2 від 30.12.2014р.

Інші представники в судове засідання не з'явились. Про час, дату та місце його проведення повідомлені належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області

на ухвалу господарського суду Одеської області від 19.09.2014р.

по справі № 5017/100/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до відповідача Фермерського господарства "Г.О.Р."

про стягнення 79 047,57 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2012 року. по справі № 5017/100/2012 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства "Г.О.Р." (66400, Одеська обл., Ананьївський р-н, м. Ананьїв, вул. Аносова, 45, кв. 4, код 34108879) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 3, код 30345439, п/р: 5712, ПАТ "ВТБ Банк" м. Київ, МФО 321767) - 35 806,47 грн. основного боргу, 1 621,00 грн. пені, 2 533,88 грн. штрафу, 19 086,22 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 1580,95 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання зазначеного рішення 10.04.2012 року було видано відповідний наказ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 27.05.2013 року в порядку ст. 25 ГПК України замінено позивача по справі №5017/100/2012 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС".

01.07.2014 року за вх. № 2-2687/14 ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернулось із скаргою в порядку ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої просить поновити ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» строк для подання скарги на дії ВДВС Ананьївського РУЮ Одеської області під час виконання наказу господарського суду Одеської області по справі №5017/100/2012 від 10 квітня 2012 року, задовольнити вказану скаргу, визнати дії ВДВС Ананьївського РУЮ Одеської області під час виконання наказу господарського суду Одеської області по справі №5017/100/2012 від 10 квітня 2012 року, котрі виразились у винесенні постанови від 29.05.2014 року про повернення наказу стягувачеві - протиправними передчасними та незаконними та визнати недійсною та скасувати Постанову ВДВС Ананьївського РУЮ Одеської області від 29.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19 вересня 2014 року (суддя Власова С.І.) скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області - задоволено частково. Визнано незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079550. Визнано незаконною та скасовано постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079550, винесену Відділом державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області. В частині вимог скарги про визнання передчасними дій Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079550 - відмовлено.

При винесенні ухвали господарський суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання незаконними дій Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079550, а також про необхідність визнання незаконною та скасування вказаної постанови, оскільки вимоги скарги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс не були спростовані будь-якими доказами з боку органу державної виконавчої служби.

При цьому, господарський суд відмовив ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" у задоволенні вимог скарги в частині визнання передчасними дій Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області щодо винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.05.2014р. ВП № 42079550, оскільки законом не передбачено такої форми оскарження дій органу державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, Відділ Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить залучити до матеріалів справи в якості доказів у справі матеріали виконавчого провадження ВП № 42079550, скасувати ухвалу суду, та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, державним виконавцем проведені вичерпні заходи, передбачені чинним законодавством України, направлені на примусове виконання виконавчого документа.

В судове засідання представники позивача та відповідача не з'явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Разом з тим, ухвала про прийняття апеляційної скарги не отримана відповідачем, як вбачається з довідки Укрпошти, адресат за даною адресою не проживає.

З цього приводу слід звернути увагу на приписи п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників позивача та відповідача.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вислухавши представника ДВС, перевіривши правильність юридичної оцінки судом першої інстанції встановлених фактичних обставин справи і застосування норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та відмови в задоволенні скарги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс», виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, рішенням господарського суду Одеської області від 14.03.2012р. по справі № 5017/100/2012 позов товариства з обмеженою відповідальністю „Корпорація „Агросинтез" було задоволено частково, вирішено стягнути з фермерського господарства «Г.О.Р» суму основного боргу 35 806,47 грн., 1 621,00 грн. пені, 2 533,88 грн. штрафу, 19 086,22 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами та 1580,95 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання названого рішення, 30.03.2012р. господарським судом було видано відповідний наказ.

Ухвалою від 27.05.2013р. господарським судом в порядку ст. 25 ГПК України було замінено сторону по справі № 5017/100/2012 - Товариство з обмеженою відповідальністю „Корпорація „Агросинтез", його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс".

Проаналізувавши матеріали справи та апеляційного провадження, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення вищезазначеної скарги, виходячи з наступного.

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2014 року заступником начальника відділу ДВС Ананьївського районного управління юстиції Бойко О.О. відкрито виконавче провадження з виконання наказу №5017/100/2012.

В процесі примусового виконання наказу № 5017/100/2012 державним виконавцем в порядку встановленому ст. 33 Законом України "Про виконавче провадження" зазначений документ було об'єднано у Зведене виконавче провадження з виконавчим документом № 5017/62/2012 виданим 30.03.2012р. господарським судом Одеської області про стягнення з ФГ "Г.О.Р" боргу у сумі 42 006, 42 грн. на користь ТОВ "Корпорація "Агросинтез" ( правонаступник ТОВ "Компанія "Ніко - Тайс"") ВП № 42079422.

Постановою державного виконавця від 29.05.2014 року було винесено постанову про повернення виконавчого документі, я саме наказу № 5017/100/2012 від 10.04.2012 року стягувачеві.

Як вбачається з наданих скаржником копій матеріалів виконавчого провадження, наданих судовій колегії з урахуванням вимог ст. 101 ГПК України

11.03.2014 року (за вих.№ 798) начальником відділу ДВС направлено запити про розшук майна боржника до відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області про наявність на ім'я ФГ «Г.О.Р.» договорів оренди або суборенди земельних ділянок, а також земельних ділянок у власності вказаної особи; до ВРЕВ ДАЇ - про наявність зареєстрованих на ім'я ФГ «Г.О.Р.» транспортних засобів, до держінспекції сільського господарства - про наявність зареєстрованої на ім'я боржника тракторної та сільськогосподарської техніки; до Ананьївського БТІ - про наявність зареєстрованого на ім'я боржника нерухомого майна, до ДПІ - про наявність відкритих рахунків на ім'я боржника.

Постановою від 24.02.2014 року про арешт боржника відділом ДВС Ананьївського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що борг за виконавчим документом у встановлений строк не погашений, та накладено арешт на майно ФГ «Г.О.Р.» на суму 102 634,94 грн., заборонено здійснювати відчуження майна, що належить ФГ «Г.О.Р.» на суму 102 634,94 грн.

Згідно з витягом Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 23.05.2014 року, відділом ДВС накладено обтяження на все нерухоме майно, що належить боржнику.

Згідно відповіді ДПІ № від 21.05.2014 року на запит №4847679 від 20.05.2014 року про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками-юридичними особами, у боржника наявні два рахунки у ПАТ «Приватбанк», на яких відсутні кошти для виконання постанови державного виконавця.

Відповідно до відповіді відділу Держкомзему в Ананьївському районі Одеської області від 17.03.2014р. №01-01-05/763 повідомлено, що на ім'я ФГ «Г.О.Р.» не зареєстровано державного акту на земельну ділянку.

Листом від 20.03.2014р. Державна інспекція сільського господарства України повідомила про відсутність техніки у боржника.

24.02.2014 року постановою заступника начальника відділу ДВС Ананьївського районного управління юстиції приєднане виконавче провадження №42079550 до зведеного виконавчого провадження №44248863.

Відповідно до актів державного виконавця від 11.03.2014 року та від 20.05.2014 року встановлено, що на момент виходу за вказаною адресою майна або посадових осіб боржника не виявлено, будинок занедбаний та встановлено відсутність майна боржника.

Крім того, 29.05.2014 року начальником відділу ДВС направлено до Ананьївського районного суду Одеської області подання за вих..№2287 про винесення ухвали про тимчасове обмеження особі боржника Горіну Олександру Анатолійовичу у праві виїзду за межі України до виконання ФГ «Г.О.Р.» своїх зобов'язань по виплаті боргу в сумі 60628,52 грн. згідно рішення господарського суду Одеської області №5017/100/2012 від 10.04.2012 року.

Ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області в задоволенні подання відділу ДВС Ананськоївського РУЮ Одеської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Горіну О.А. відмовлено.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч.ч. 1, 2, п.п. 6, 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну;

безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Положеннями ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.2. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Згідно з ч. 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи внутрішніх справ, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Дослідивши зміст матеріалів виконавчого провадження, якими підтверджується низка заходів, здійснених державним виконавцем, судова колегія зазначає, що при здійсненні виконавчого провадження про стягнення із боржника ФГ «Г.О.Р.» грошових коштів на виконання наказу господарського суду Одеської області по даній справі, державний виконавець здійснив всіх можливих заходів, направлених на виявлення майна, в т.ч. грошових коштів, боржника, за рахунок якого можливе погашення вимог стягувача за виконавчим документом.

Зокрема, державним виконавцем здійснювались такі заходи, як направлення запитів про розшук майна боржника до відділу Держземагенства в Ананьївському районі Одеської області, до ВРЕВ ДАЇ, до Державної інспекції сільського господарства, до Ананьївського БТІ, до ДПІ, до державного реєстратора з метою виявлення коштів або майна боржника, які можливо стягнути на виконання наказу по даній справі, що відповідає приписам ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, постановою від 24.02.2014 року про арешт боржника відділом ДВС Ананьївського районного управління юстиції Одеської області накладено арешт на майно ФГ «Г.О.Р.» на суму 102 634,94 грн.; також державним виконавцем 29.05.2014 року направлено подання за вих..№2287 про винесення ухвали про тимчасове обмеження особі боржника Горіну Олександру Анатолійовичу у праві виїзду за межі України до виконання ФГ «Г.О.Р.» своїх зобов'язань по виплаті боргу в сумі 60628,52 грн. згідно рішення господарського суду Одеської області №5017/100/2012 від 10.04.2012 року, яке залишено ухвалою Ананьївського районного суду Одеської області без задоволення.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що державним виконавцем належним чином здійснювались всі заходи, направлені на виявлення майна чи посадових осіб боржника, які виявились безрезультатними, з незалежних від виконавця причин.

Відповідно до п. 8 Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 28.03.2002 р. № 04-5/365 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змінами та доповненнями) за результатами розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» на дії державного виконавця, з підстав її необґрунтованості та недоведеності, оскільки в виконавчому провадженні по примусовому виконанню наказу по даній справі державним виконавцем належним чином здійснено заходи для виявлення майна та грошових коштів боржника для погашення заборгованості.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим оскаржувану ухвалу слід частково скасувати в частині її задоволення та відмовити в задоволенні скарги товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 49 ГПК України, судові витрати покладаються на ТОВ „Компанія „Ніко-Тайс".

Керуючись ст.ст. 99, п.2 ст.103, 104 п.1 ч.1, 106, 121-2 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відділу Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 19.09.2014р. по справі № 5017/100/2012 частково скасувати, виклавши резолютивну частину ухвали у наступній редакції :

«У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" на дії Відділу державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „Ніко-Тайс" на користь відділу Державної виконавчої служби Ананьївського районного управління юстиції Одеської області 609,0 грн. судового збору.»

Господарського суду Одеської області доручити видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 02.02.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя Н.В. Ліпчанська