РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/28896/14 22.01.15

За позовом Приватного акціонерного товариства «Нова лінія»

До Фізичної особи - підприємця Большевої Олени Дмтрівни

Про стягнення 79 304,51 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Колісник С.Є. - по дов. № 293 від 17.12.2014

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» до Фізичної особи - підприємця Большевої Олени Дмтрівни про стягнення 79 304,51 грн., з яких: 62 731,92 грн. суму боргу, 6 027,99 грн. пені, 7 091,80 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 3 452,80 грн. - 10% річних згідно договору від 16.10.2013 про переведення боргу за ліцензійним договором № 1 від 01.09.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28896/14 та призначено справу до розгляду на 22.01.2015.

Позивач в судовому засіданні 22.01.2015 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 22.01.2015 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав, вимог ухвали про порушення провадження у справі від 29.12.2014 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адреси, що зазначені в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Г.Наумова, 19, кв. 192 та м. Київ, вул. Чорнобильська, 18, кв. 6, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України станом на 19.01.2015 є місцем проживання відповідача.

Про поважні причини неявки в судове засідання 22.01.2015 повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 22.01.2015, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

01.09.2012 між Приватним акціонерним товариством «Нова лінія» (ліцензіар) та Фізичною особою - підприємцем Студінською Наталією Вікторівною (ліцензіат) було укладено ліцензійний договір № 1, який врегульовані правовідносини у сфері інтелектуальної власності, що виникають з приводу надання ліцензіаром дозволу ліцензіатору на використання торговельної марки (знаку для товарів і послуг) «Нова лінія».

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено суму боргу, яка становить 62 731,92 грн. та за неналежне виконання зобов'язань позивачем нарахована пеня в розмірі 6 027,99 грн., 10% річних в сумі 3 452,80 грн. та 7 091,80 грн. збитків від зміни індексу інфляції.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора.

Згідно з ст. 521 Цивільного кодексу України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язані визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

16.10.2013 між Фізичною особою - підприємцем Студінською Наталією Вікторівною (первісний боржник), Фізичною особою - підприємцем Большевою Оленою Дмитрівною (новий боржник) та Приватним акціонерним товариством «Нова лінія» (кредитор) було укладено договір про переведення боргу за ліцензійним договором № 1 від 01.09.2013 (далі - договір про переведення боргу).

Згідно з п. 1. договору про переведення боргу цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає із ліцензійного договору № 1 від 01.09.2012, укладеного між первісним боржником та кредитором (далі - основний договір).

Відповідно до п. 3 договору про переведення боргу кредитор не заперечує проти заміни первісного боржника новим боржником в основному договорі і підписуючи зі своєї сторони цей договір, дав згоду на відповідне переведення боргу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2 договору про переведення боргу первісний боржник переводить на нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 75 334,60 грн. без ПДВ, що виник на підставі п.п. 4.1.- 4.2. основного договору, а новий боржник погоджується виконати зазначене грошове зобов'язання у строки, визначені цим договором.

Порушення первісним боржником зобов'язань щодо внесення плати у визначені ліцензійним договором строки, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 75 334,60 грн. підтверджена сторонами у тристоронньому договорі про переведення боргу.

Таким чином, борг який виник внаслідок неналежного виконання первісним боржником має бути сплачений новим боржником - відповідачем.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.1. договору про переведення боргу визначено, що новий боржник сплачує суму боргу на користь кредитора у наступному порядку:

не пізніше 16.11.2013 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.12.2013 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.01.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.02.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.03.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.04.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.05.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.06.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.07.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.08.2014 - 6 277,88 грн.,

не пізніше 16.09.2014 - 6 277,90 грн.,

не пізніше 16.10.2014 - 6 277,90 грн.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, матеріали справи свідчать про порушення відповідачем (новим боржником) зобов'язання щодо сплати коштів, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем, що неоспорена відповідачем та становить 62 731,92 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача 62 731,92 грн. основного боргу.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного кодексу України є сплата боржником неустойки.

Пунктом 4. договору про переведення боргу передбачено, що у випадку порушення новим боржником строків оплати, передбачених п. 2.1. цього договору, новий боржник сплачує на користь кредитора пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язання та додатково 10% річних (від суми заборгованості) за кожен день прострочення (згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору про переведення боргу сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо внесення платежів.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції, у разі якщо інше не встановлено законом або договором, а строк, протягом якого особа може звернутися до суду за захистом свого порушеного права встановлюється Цивільним кодексом України.

Враховуючи, що в силу умов п. 2.1. договору про переведення боргу, відповідач зобов'язаний був вносити платежі щомісяця до 16 числа, то момент прострочення виконання зобов'язання слід встановлювати щодо кожного місяця оплати, і, в залежності від встановленого, нараховувати пеню, за кожний місяць окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті коштів відповідач не виконав своєчасно, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню відповідно до п. 4. договору про переведення боргу, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача становить 6 027,99 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 6 027,99 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті платежів, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути на свою користь 10% річних в розмірі 3 452,80 грн. та 7 091,80 грн. збитків від зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4. договору про переведення боргу передбачено, що новий боржник має за прострочення внесення платежів сплатити 10 відсотків річних від простроченої суми.

Отже, з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що пунктом 4. договору про переведення боргу сторони узгодили інший розмір річних, сплата яких передбачена в порядку 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 10% річних в розмірі 3 452,80 грн. та 7 091,80 грн. збитків від зміни індексу інфляції (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем не надав.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Большевої Олени Дмтрівни (м. Київ, вул. Чорнобильська, 18, кв. 6, код ) на користь Приватного акціонерного товариства «Нова лінія» (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, Одеське шосе, 8, ) 62 731 (шістдесят дві тисячі сімсот тридцять одну) грн. 92 коп. основного боргу, 6 027 (шість тисяч двадцять сім) грн. 99 коп. пені, 3 452 (три тисячі чотириста п'ятдесят дві) грн. 80 коп. - 10% річних, 7 091 (сім тисяч дев'яносто одну) грн. 80 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 29.01.2015.

Суддя В.В.Сівакова