ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 911/5352/14

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА БОГДАН" про стягнення суми,

за участю представників:

позивача: Грищенко О.М. (дов. б/н від 02.06.2014);

відповідача 1: не з'явився;

відповідача 2: Коваленко Г.О. (дов. б/н від 23.12.2014).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФІРМА БОГДАН" про стягнення суми.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-2 зобов'язань за договором поставки № 210406/П від 21.04.2006 та відповідачем-1 зобов'язань за договором поруки № 21-12-2012-98 від 21.12.2012.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.12.2014 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23.12.2014.

Ухвалою від 23.12.2014 розгляд справи відкладено на 20.01.2015.

В судовому засіданні 20.01.2015 суд заслухав пояснення представника позивача та відповідача-2. Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»)

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомлені про судове засідання та те, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб'єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

В судовому засіданні 20.01.2015 суд, після виходу з нарадчої кімнати в порядку ст. 82-1 Господарського процесуального кодексу України, проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

УСТАНОВИВ:

21.04.2006 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Богдан" (постачальник) було укладено договір поставки № 210406/П, відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, відомості щодо якого зазначені у п. 1.2. договору.

Згідно п. 3.1. покупець зобов'язується оплатити постачальнику товар на умовах 100% передоплати в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів в розмірі 100% вартості товару на поточний рахунок постачальника в строк до 25.04.2006.

У відповідності з п.1 та 3.1 умов договору ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на підставі рахунку ТОВ "Агрофірма Богдан" № 11 від 25.04.2006 на суму 164000,00 грн у якості 100% передоплати, згідно банківської виписки від 25.04.2006, перерахувало ТОВ "Агрофірма Богдан" грошові кошти у сумі 164000,00 грн, на які ТОВ "Агрофірма Богдан" згідно п.2.1 умов вищеназваного договору зобов'язалось до 20.08.2006 поставити обумовлений сторонами товар на загальну суму 164000,00 грн.

ТОВ "Агрофірма Богдан" умов договору не виконало, товар в обумовлений строк не поставило.

Так, ТОВ «Корпорація «Агросинтез» звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Агрофірма Богдан" про стягнення суми попередньої оплати - 164000,00 грн та суми 36% річних - 113 227,39 грн.

За результатом розгляду даного позову, господарським судом Дніпропетровської області було винесено рішення від 28.10.2008 у справі № 6/107-08, яким позовні вимоги позивача задоволено частково, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Богдан" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" 164000,00 грн передоплати, в решті позову відмовлено.

Так, з листа Державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області від 13.05.2013 № Г-1019-02 вбачається, що 26.12.2008 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2008 № 6/107-08 у зв'язку з перерахуванням боржником згідно платіжного доручення № 458 від 05.12.2008 грошових коштів на рахунок стягувача у сумі 164000,00 грн.

15.11.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) № 15-11/12-123, відповідно до якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Богдан" (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки № 210406/П від 21.04.2006, у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки № 210406/П від 21.04.2006.

Пунктами 2.1., 2.2. даної Угоди визначено, що вартість зобов'язання, що відступається за даною Угодою становить 83665,85 грн. Первісний кредитор повідомляє, а новий кредитор погоджує те, що сума, вказана у п. 2.1., що відступається згідно договору поставки № 210406/П від 21.04.2006, є загальною сумою (розміром) 3% річних та інфляційних витрат, котрі нараховані за період із 26.04.2006 по 04.12.2008 відповідно до умов та норм чинного законодавства України.

Згідно п. 4.1. вказаної угоди первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору.

Судом встановлено, що ТОВ «Корпорація «Агросинтез» передало, а ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" прийняло документи, що підтверджують право вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору, що підтверджується актом прийому-передачі документів від 15.11.2012.

05.06.2013, на виконання вимог ст. 516 Цивільного кодексу України, ТОВ «Корпорація «Агросинтез» на адресу відповідача-2 надіслано повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передаються новому кредиторові.

Приписами ст. 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 519 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Таким чином, ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", у відповідності до положень ст. 514 Цивільного кодексу України, набуло право вимоги щодо стягнення з ТОВ "Агрофірма "Богдан" розміру 3% річних та інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки № 210406/П від 21.04.2006 у зв'язку з неналежним виконанням останнім грошового зобов'язання за договором поставки № 210406/П від 21.04.2006.

21.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (кредитор) укладено договір поруки № 21-12-2012-98 від 21.12.2012, згідно п. 1.1., 2.1. якого, у відповідності до цього договору поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ТОВ "Агрофірма "Богдан" щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3%-річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно угоди про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України) № 15-11/12-123 від 15.11.2012 та договору поставки № 210406/П від 21.04.2006.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Так, кредитор звернувся до поручителя із вимогою № 27-98/12 від 27.12.2012 про виконання зобов'язань за договором поруки. Вказана вимога була отримана директором поручителя 29.12.2012, про що свідчить його власноручний напис на вимозі.

У відповідь на вимогу поручитель листом № 98 від 09.01.2013 повідомив, що виконати вказану вимогу не в змозі.

Відтак, позивач звернувся до суду з вимогами про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 591,80 грн 3% річних та стягнення з відповідача-2 164,00 грн втрат від інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тож, судом встановлено, що позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу суму 3% річних та інфляції.

Водночас, 20.01.2015 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла заява відповідача про застосування строків позовної давності, що на думку останнього були пропущені позивачем.

Так, відповідно до п. 4.5. договору поставки № 210406/П від 21.04.2006 сторони домовились, що строк позовної давності для усіх вимог за даним договором складає 3 роки.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.ст. 257, 259 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Статтею 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, суд, розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки, на момент звернення позивача до суду з даним позовом (12.12.2014), минув, встановлений трирічний строк, з дня порушення ТОВ "Агрофірма "Богдан" зобов'язання з поставки товару, який був встановлений - до 26.08.2006, а повна сума передоплати була перераховано останнім 05.12.2008. Тож, оскільки сплив строк позовної давності за основою вимогою, він відповідно сплив і за додатковими вимогами, як то стягнення 3% річних та втрат від інфляції. Крім того, оскільки позовні вимоги до відповідача-1 мають похідний характер від вимог до основного боржника, вони відповідно також не підлягають задоволенню.

Відтак, суд вважає заявлені позовні вимоги, такими, що не піддягають задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 38 ГПК України сторонами доказів.

Судові витрати, відповідно до ст.ст. 44-49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 30.01.2015.

Суддя А.Ф. Черногуз