ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 911/4656/14

Розглянувши матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємця Торкотюка Василя Степановича, м.Бровари

до Фізичної особи-підприємця Пасічної Світлани Олександрівни, с.Жуківці Обухівського р-ну

про стягнення 101500,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: Власенко В.В.

Від відповідача: Бурдакова О.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Торкотюка Василя Степановича (далі - позивач) до Фізичної особи-підприємця Пасічної Світлани Олександрівни (далі - відповідач) про стягнення 101500,00 грн.

Провадження у справі №911/4656/14 порушено відповідно до ухвали суду від 31.10.2014 року та призначено справу до розгляду на 18.11.2014 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 18.11.2014 року не з'явився та надіслав клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 16.12.2014 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.12.2014 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував, визнаючи заборгованість в сумі 72666 грн. Розгляд справи відкладався до 13.01.2015 року. Крім того, за клопотанням позивача було продовжено строк розгляду спору.

29.12.2014 року позивач подав подав позовну заяву, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог у зв'язку з нарахуванням пені та інфляційних на заявлену у справі суму боргу. Також, у відповідній заяві позивач уточнив суму боргу і просить стягнути з відповідача 108166,67 грн. основного боргу, 6978,88 грн. пені та 4918 грн. інфляційних. Позивачем надано докази надіслання копії відповідної заяви відповідачу та доплати судового збору зі збільшення позовних вимог. Враховуючи, що заявлені в заяві про збільшення позовних вимог вимоги є похідними від основної заборгованості, що свідчить про збільшення заявлених позовних вимог, відповідна заява булла прийнята судом до розгляду.

В судовому засіданні 13.01.2015 року позивач підтримав уточнені позовні вимоги, відповідач протии позову заперечував. Клопотання відповідача про залишення другої позовної заяви без розгляду відхилено судом, оскільки в судовій справі подається тільки одна позовна заява, всі інші заяви враховуються і досліджуються судом як уточнення позовних вимог.

В судовому засіданні 13.01.2015 рок оголошувалась перева до 20.01.2015 року у зв'язку з необхідністю дослідження поданих сторонами доказів та пояснень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, господарський суд, ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставини та підтверджується матеріалами справи, між Фізичною особою-підприємцем Торкотюком Василем Степановичем (позивач, Орнедодавець) та Фізичною особою-підприємцем Пасічною Світланою Олександрівною (відповідач, Орендар) був укладений Договір оренди нежитлового приміщення (надалі - Договір) від 10.04.2014 року.

За вказаним Договором Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення №136 (група приміщень, поверх 1, літера «А») загальною площею 74,1 квадратних метрів, що знаходиться за адресою: м.Київ, вулиця Червоноармійська, буд. 131 (надалі - Приміщення).

Відповідно до пункту 4.1.1. Договору орендна плата за період з 10.04.2014 року по 09.06.2014 року становить 1000 грн., а відповідно до пункту 4.1.2 Договору, щомісячна орендна плата за період з 10.06.2014 року по 09.12.2014 року становить 35 000 грн.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що орендна плата сплачується щомісячно до 10 числа поточного місяця, відповідно до кількості днів, протягом яких Орендар користувався орендованим Приміщенням.

Позивач зазначає, що 19.09.2014 року Договір оренди був достроково розірваний, а Приміщення було повернуто Орендодавцеві, що підтверджується Актом від 19.09.2014 року.

За час користування орендованим майном Орендар не виконував умови Договору в частині сплати орендної плати, в зв'язку з чим, за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 101 500 грн., яка заявлена до стягнення в матеріалах даної справи.

Зокрема, згідно наданого позивачем розрахунку, заявлено до стягнення за період з 10.04.2014 року по 09.06.06.2014 року 1000 грн. (зі строком сплати 09.06.2014 року), з 10.06.2014 року по 30.06.2014 року 23333,33 грн. (пропорційно кількості днів, зі строком сплати до 10.06.2014 року), 01.07.2014 року по 31.07.2014 року 35000 грн. (зі строком сплати до 10.07.2014 року), 01.08.2014 року по 31.08.2014 року 35000 грн. (зі строком сплати до 10.08.2014 року), 01.09.2014 року - 19.09.2014 року 22 166,67 грн. (пропорційно кількості днів, зі строком сплати до 10.09.2014 року). Всього, 116 500 грн. Також, позивачем враховано, що 17.07.2014 року Орендарем сплачено 10 000 грн. в рахунок часткової оплати оренди за червень 2014 року, а 10.09.2014 року сплачено 5 000 грн. в рахунок часткової оплати оренди за серпень 2014 року. Таким чином, заборгованість по орендній платі становить 101 500 грн.

В ході розгляду справи позивачем було подано позовну заяву, яка фактично є заявою про збільшення позовних вимог у зв'язку з нарахуванням пені та інфляційних на заявлену у справі суму боргу. Також, у відповідній заяві позивач уточнив суму боргу і просить стягнути з відповідача 108166,67 грн. основного боргу, 6978,88 грн. пені та 4918 грн. інфляційних.

Відповідач в ході розгляду спору заперечував проти позовних вимог, у відзиві на позов відповідач зазначив, що через складну ситуацію в державі у відповідача виникли проблеми в підприємницькій діяльності, зокрема фінансові показники реалізації продукції не відповідали запланованим. У зв'язку з чим, як стверджує відповідач, між сторонами були проведені переговори, в результаті яких було змінено розмір орендної плати.

Зокрема, відповідач зазначає, що 08.08.2014 року між сторонами було підписано Додаткову угоду № 2 до Договору оренди нежитлового приміщення від 10.04.2014 року, відповідно до якої пункт 4.1.2 Договору викладено в наступній редакції: «Сторони домовились, що щомісячна орендна плата на період з 10 червня по 31 грудня здійснюється в національній валюті в сумі та строки згідно додатку № 1 до даного Договору».

Відповідач вважає, що Додаткова угода № 2 до Договору є підтвердженням волевиявлення сторін Договору змінити орендну плату з фіксованої на диференційовану.

Таким чином, відповідач вважає, що з врахуванням умов Додаткової угоди № 2 згідно наведеного в Додатку № 1 графіку орендна плата за липень 2014 року складала 10 000 грн., за серпень 2014 року - 25 000 грн., за вересень 2014 року - 50 000 грн., з яких було сплачено 15000 грн.

При цьому, у відзиві на позов відповідач зазначає, що за фактичний період користування (по 19.09.2014 року - Договір був розірваний) сума несплаченої орендної плати складає 87666 грн., а саме за період з 10.04.2014 року по 09.06.2014 року - 1 000 грн., 10.06.2014 року по 09.07.2014 року - 35 000 грн., 10.07.2014 року по 09.08.2014 року - 10 000 грн., 10.08.2014 року по 09.09.2014 року - 25 000 грн., 10.09.2014 року по 19.09.2014 року - 16 666 грн. і оскільки ним було погашено заборгованість на суму 15 000 грн., то сума заборгованості складає 72 666 грн.

Однак, суд не погоджується з такими висновками відповідача, оскільки умовами відповідної Додаткової угоди № 2 розмір орендної плати не змінювався, про що також наведено в таблиці в Додатку № 1, де окремо визначено суми орендної плати (в розмірі, визначеному Договором), суми сплати та дати оплати. Таким чином, згідно з Додатковою угодою № 2 має місце розстрочення та відстрочення орендних платежів згідно визначених сум та дат оплати, однак розмір орендної плати, на який має право позивач за Договором, не змінювався.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Оскільки сторони передбачали дію Договору до кінця грудня 2014 року, сплата орендних платежів була розбита таким чином, що отримавши розстрочення та відстрочення орендних платежів влітку 2014 року, відповідач мав їх сплатити до кінця року, шляхом збільшення орендних платежів за останні чотири місяці. Змінивши суми та строки сплати, загальна вартість оренди не змінювалась.

Договір було припинено за взаємною згодою сторін достроково 19.09.2014 року, припинилась і дія всіх додаткових угод до нього. Відповідно позивач має право на оплату орендних платежів за фактичний період користування майном. Навіть, якщо враховувати строки оплати, врегульовані відповідною Додатковою угодою № 2 ( в Додатку № 1) строки чергових платежів настали.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що орендна плата сплачується щомісячно до 10 числа поточного місяця, відповідно до кількості днів, протягом, яких Орендар користувався орендованим Приміщенням, а пункт 4.6 Договору оренди передбачає, що орендна плата за неповний місяць оренди сплачується Орендарем пропорційно кількості днів у відповідному місяці.

Враховуючи наведене, дослідивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що позивачем безпідставно визначено розмір орендної плати за період з 10.06.2014 року по 30.06.2014 року в сумі 30000 грн., оскільки виходячи з фактичної кількості днів користування (з 10.06.2014 року по 30.06.2014 року - 21 день), орендна плата має складати 24500 грн. (а не 23333,33 грн., як заявлено в позові і не 30000 грн., як заявлено в заві про збільшення). Оскільки Додатковою угодою № 2 не вносились зміни до розміру орендної плати, орендна плата за відповідний період має нараховуватись у відповідності до п. 4.1.2 та п. 4.6. Договору (пропорційно від 35000 грн.).

Таким чином, за період фактичного користування орендованим майном, орендна плата складала 117666,67 грн. і з врахуванням часткових сплат з відповідача підлягає стягненню 102666,67 грн., яка входить до суми, визнаної відповідачем в Акті приймання-передачі від 19.09.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з нормою ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 6978,88 грн. пені та 4918 грн. інфляційних, судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок в цілому здійснений правомірно виходячи з умов Додаткової угоди № 2 щодо погодженого сторонами графіку та сум сплати, однак позивачем в розрахунку безпідставно не враховано часткові сплати відповідача.

Позивач просить стягнути пеню та інфляційні на суму 1000 грн. за період з 10.06.2014 року по 29.12.2014 року, однак оскільки відповідачем було сплачено 17.07.2014 року 10000 грн., період фактичного прострочення на 1000 грн. тривав з 10.06.2014 року по 16.07.2014 року. Щодо заборгованості з 01.08.2014 року в сумі 10000 грн., з врахуванням сплати 17.07.2014 року (існувала переплата на 9000 грн.) прострочення мало місце лише на суму 1000 грн., яка була погашена відповідно до наступної сплати 10.09.2014 року (на 5000 грн., з яких 1000 грн. погашалась заборгованість, решта 4000 грн. погашали наступний платіж). Таким чином, з 01.08.2014 року мало місце прострочення на 1000 грн., яке тривало до 09.09.2014 року. З 01.09.2014 року мало місце прострочення на суму 25000 грн., яке тривало до 09.09.2014 року (до сплати 10.09.2014 року, з якої 4000 грн. мали зараховуватись в погашення), а з 10.09.2014 року по заявлений в позові період до 29.12.2014 року мало місце прострочення на 21000 грн. На решту заборгованості прострочення тривало до заявленого в позові періоду, оскільки відповідач інших проплат не здійснював.

Таким чином, судом було здійснено власний розрахунок позову з врахуванням вищенаведених обставин, за яким з відповідача підлягає стягненню 5464,81 грн. пені та 3698,77 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 102666,67 грн. основного боргу, 5464,81 грн. пені та 3698,77 грн. інфляційних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пасічної Світлани Олександрівни (08742, Київська область, Обухівський р-н, с.Жуківці, вул. Дружби, буд.65, ідентифікаційний номер ) на користь Фізичної особи-підприємця Торкотюка Василя Степановича (07401, Київська обл., м.Бровари, вул. Космодем'янської, буд.4а, ) 102666,67 грн. основного боргу, 5464,81 грн. пені, 3698,77 грн. інфляційних та 2236,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 30.01.2015 р.