ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа № 921/1069/14-г/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого-судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Давид Л.Л.,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (вх. № 01-05/5866/14 від 12.12.2014 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 13 листопада 2014 року

у справі № 921/1069/14-г/17 (суддя Н.О.Андрусик),

порушеній за позовом

Позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг», м. Київ,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг», с. Васильківці, Гусятинського району, Тернопільської області,

Про: 1) розірвання Договору фінансового лізингу № 383-L від 28.12.2011 р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» та товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»; 2) зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» повернути товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» предмет лізингу, а саме: КАМАЗ 6520, 2008 року випуску, у кількості 5 одиниць: № шасі ХТС 6972, № шасі ХТС 7087, № шасі ХТС 6973, № шасі ХТС 6958, № шасі ХТС 4538.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: Бабаєвський Д.О. - п/к за довіреністю б/н від 02.10.2014 р.;

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Представником позивача подано письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу технічними засобами.

Відповідно до протоколу розподілу справ КП «Документообіг господарських судів» від 12.12.2014 р., дану справу розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 р. у склад колегії для розгляду справи № 921/1069/14-г/17 Господарського суду Тернопільської області введено суддів - Н.А.Галушко, Г.В.Орищин (а. с. 146).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг», б/н від 03.12.2014 р. (вх. № 01-05/5866/14 від 12.12.2014 р.) до провадження, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги (щодо майнової вимоги позивача) до прийняття судом постанови (п. 2 резолютивної частини) та розгляд скарги призначено на 28.01.2015 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи), (а. с. 149-150).

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 р. склад колегії по розгляду справи № 921/1069/14-г/17 змінено, замість судді Орищин Г.В. (перебування у відпустці) введено суддю Давид Л.Л.

В судове засідання 28.01.2015 р. представник апелянта/відповідача не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано скаржником 22.12.2014 р. за № 055 (докази в матеріалах справи), (а. с. 150).

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі № 921/1069/14-г/17 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ «ОТП Лізинг» до ТзОВ «Мрія-Лізинг» про розірвання договору фінансового лізингу № 383-L від 28 грудня 2011 року та зобов'язання повернути предмет лізингу відмовити в повному обсязі (а. с. 151-155).

Представник позивача в судове засідання прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду представником позивачам подано відзив на апеляційну скаргу вх. № 01-04/378/15 від 26.01.2015 р., в якому просить суд апеляційну скаргу ТзОВ «Мрія-Лізинг» залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Представник позивача надав усні пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу апелянта без задоволення.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника скаржника/відповідача, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» від 03.12.2014 р. (вх. № 01-05/5866/14 від 12.12.2014 р.) та судове засідання призначено до розгляду на 28.01.2015 р., про що було належним чином повідомлено сторін у справі (а.с. 149,150).

Апелянт повноважного представника в судове засідання не направив та про причини не прибуття суд не повідомив.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість одного з представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, в ухвалі суду від 15.12.2014 р. участь повноважних представників сторін судом обов'язковою не визнавалась (а. с. 147-148).

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 921/1069/14-г/17.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 року у справі № 921/1069/14-г/17 (суддя Н.О.Андрусик) вирішено: позов задовольнити частково (п. 1 резолютивної частини рішення); зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» згідно Договору фінансового лізингу №383-L від 28.12.2011р. предмет лізингу: Камаз 6520, 2008 року випуску, у кількості 5 одиниць: шасі №№ХТС6972, ХТС7087, ХТС6973, ХТС6958, ХТС4538 (п. 2 резолютивної частини рішення) та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» 29 801,31 грн. в повернення сплаченого судового збору на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (п. 3 резолютивної частини рішення). В решті позовних вимог провадження у справі припинити та заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали господарського суду Тернопільської області від 06.10.2014 р. у справі № 921/1069/14-г/17, скасувати з моменту набрання даним судовим рішенням законної сили (п.п. 4, 5 резолютивної частини рішення) (а. с. 131, 132-141).

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх. № 01-05/5866/14 від 12.12.2014 р.), просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі № 921/1069/14-г/17 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ «ОТП Лізинг» до ТзОВ «Мрія-Лізинг» про розірвання Договору фінансового лізингу № 383-L від 28 грудня 2011 року та зобов'язання повернути предмет лізингу відмовити в повному обсязі (а. с. 151-155).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду зроблені в мотивувальній частині рішення не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого прийняття рішення.

Вважає, що місцевим судом неправомірно припинено провадження у справі (відсутність предмета спору) щодо позовної вимоги про розірвання договору, взявши за основу пункт 13.4 Договору фінансового лізингу, згідно якого позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про намір розірвати спірний договір, однак таке повідомлення поштовим відділенням було повернуто позивачу по причині: «За закінченням терміну зберігання», що в свою чергу дає підстави вважати, що дані обставини є достатнім доказом надсилання такого повідомлення іншій стороні за договором, а відтак відсутній предмет спору у даній справі.

Однак, апелянт не погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки вважає, що повідомлення про намір позивача розірвати спірний договір він не отримував, а відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» позасудове , одностороннє розірвання договору лізингу є вчиненим з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатись про відмову від нього.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що у випадку визнання одностороннього розірвання договору апелянтом 10.08.2014 р. не було б подано позовної заяви до Господарського суду міста Києва про припинення дії, яка порушує право, оскільки в такому разі не має змісту та сенсу оспорювати положення припиненого договору.

Також в апеляційній скарзі апелянт звертає увагу суду на те, що місцевим судом безпідставно було відхилено клопотання скаржника про зупинення провадження у справі № 921/1069/14-г/17 до набрання законної сили рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/23666/14, оскільки на думку скаржника місцевий суд не міг об'єктивно прийняти рішення у справі в цій частині спору щодо розірвання спірного договору.

Щодо вимоги позивача щодо існуючої заборгованості відповідача перед позивачем за Договором фінансового лізингу, то вважає, що така заборгованість встановлена місцевим судом лише на підставі розрахунків та довідки позивача, однак такі розрахунки на думку скаржника викликають сумнів, так як здійсненні в односторонньому порядку та не підписувались зі сторони відповідача, що суперечить ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України.

Крім того апелянт вважає, що безпідставним є і зобов'язання суду повернути предмет лізингу, так як така вимога є передчасною, та такою яка вирішена судом без належних на те підстав, оскільки на думку апелянта, право позивача на повернення йому предмету лізингу не порушено, оскільки строк такого повернення не настав, а тому вважає вимогу позивача не обґрунтованою, а рішення суду про повернення предмета лізингу є передчасним, незаконним та таким, що суперечить нормам господарського процесуального законодавства.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 35855770, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 48257, Тернопільська обл., Гусятинський район, село Васильківці, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ серії АБ № 136214 (а. с. 53), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців виданого 20.10.2014 р. (а. с. 85-89), випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а. с. 159) та Статутом Товариства (нова редакція), (а. с. 167-174).

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи: 35912126, місцезнаходження юридичної особи: п. і. 01033, м. Київ, Голосіївський р-н, вул. Жилянська, буд. 43, що підтверджується довідкою з ЄДРПОУ серії АА № 421759 (а. с. 51), витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, виданого 18.09.2014 р. (а.с. 85-86) та Статутом Товариства (нова редакція), (а. с. 42-50).

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» через відділення поштового зв'язку 26.09.2014 р. (а. с. 16-17) було подано позовну заяву б/н з додатками та заяву б/н про вжиття заходів до забезпечення позову до Господарського суду Тернопільської області, та зареєстровано за наступними номерами: вх. № 1096 від 01.10.2014 р. та № 17562 від 01.10.2014 р. (а.с. 12-53, 54-72).

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 06.10.2014р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.10.2014р., з подальшим відкладенням судових засідань (а. с. 4-9).

Також дану заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково: вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження предметами лізингу, в тому числі здійснювати їх транспортування, демонтаж, змінювати їх місцезнаходження, відчужувати предмети лізингу, передавати їх в найм, оренду, користування, сублізинг (п. 1-2 резолютивної частини ухвали). В частині накладення арешту на предмет лізингу відмовлено (п. 3 резолютивної частини ухвали).

В матеріалах справи також наявне клопотання вх. № 20824 від 13.11.2014 р. відповідача про зупинення провадження у справі № 921/1069/14-г/17 до набрання законної сили рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/23666/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» про припинення дії, яка порушує право, оскільки на думку скаржника місцевий суд не міг об'єктивно прийняти рішення у справі в цій частині спору щодо розірвання спірного договору, однак таке клопотання місцевим судом було відхилене та зазначено, що дані обставини, які будуть встановлені Господарським судом міста Києва не можуть вплинути на оцінку доказів у даній справі, відповідно позов про припинення коригування лізингових платежів не є перешкодою у вирішенні справи № 921/1069/14-г/17 по суті, оскільки не є взаємопов'язаним.

З огляду на наведене колегія суддів дослідивши матеріали справи та подані сторонами, зокрема апелянтом/відповідачем докази зазначає наступне.

Частиною першою статті 79 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) визначено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Частина 1 коментованої статті встановлює обов'язок господарського суду зупинити провадження у справі. Причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Пов'язаною з даною справою може бути інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Під неможливістю розгляду даної справи розуміється неможливість для даного господарського суду самостійно встановлювати обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами, або з інших причин.

Така правова позиція викладена у п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

З копії позовної заяви (а. с. 123-127) поданої до Господарського суду міста Києва згідно якої ухвалою суду від 31.10.2014 р. порушено провадження у справі № 910/23666/14 вбачається, що предметом позовних вимог є зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» припинити коригування лізингових платежів на підставі пункту 6.7 Договору фінансового лізингу №383-L від 28.12.2011р.

Предметом позову у справі № 921/1069/14-г/17 є розірвання договору та зобов'язати повернути предмет лізингу.

Відтак, з вище зазначеного вбачається, що обставини, які будуть встановлені Господарським судом міста Києва не можуть вплинути на оцінку доказів у даній справі, відповідно позов про припинення коригування лізингових платежів не є перешкодою у вирішенні справи № 921/1069/14-г/17 по суті, оскільки не є взаємопов'язаним.

Відтак, твердження апелянта в апеляційній скарзі, що місцевим судом безпідставно відхилено клопотання скаржника про зупинення провадження у справ є надуманими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Щодо суті предмета спору у справі № 921/1069/14-г/17 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 28 грудня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (Лізингодавець - за договором, Позивач - у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (Лізингоодержувач - за договором, Відповідач - у справі) було укладено Договір фінансового лізингу № 383-L (далі - Договір), (а. с. 19-26) з додатками: № 1 «Специфікація предмету лізингу», № 2 «Графік сплати лізингових платежів» (а. с. 26/зворот, 27).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що місцевим судом в мотивувальній частині рішення замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія-Центр», однак по тексту спірного рішення місцевим судом вірно було зазначено ТзОВ «Мрія-Лізинг», що дає підстави вважати вищезазначене граматичною помилкою, та такою що не міняє суті рішення.

Зазначений Договір фінансового лізингу № 383-L з додатками: № 1 «Специфікація предмету лізингу», № 2 «Графік сплати лізингових платежів» укладено сторонами у письмовій формі, підписано повноважними представниками двох сторін, їх підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України, є правомірним правочином, в силу ст. 204 ЦК України.

За умовами цього Договору, Лізингодавець (Позивач - у справі) зобов'язався набути у власність майно, що є предметом лізингу та зазначене в Специфікації (додаток 1 до договору), загальною вартістю 1494745,30 грн. (з ПДВ), на підставі договору купівлі-продажу (поставки) і передати його на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування Лізингоодержувачу (Відповідач - у справі), а останній зобов'язався прийняти Предмет лізингу за актом прийому - передачі та сплачувати лізингові платежі та винагороду у періоди та строки, визначені у Графіку (п. п. 1.1, 1.2, 1.7, 2.1 Договору, Додатку 1 до Договору (Специфікація), Додатку 2 до Договору, п. 1 додаткових угод № 1 від 28.12.2011 р. (а. с. 29) та № 3 від 14.04.2014 р. (а. с. 114) до договору фінансового лізингу № 383-L від 28.12.2011 р. та додатку 1 до додаткових угод до Договору).

Згідно з Специфікацією до Договору, яка є невід'ємною частиною (додаток 1), предметом лізингу є: Камаз 6520, 2008 року випуску, у кількості 5 одиниць: шасі №№ХТС6972, ХТС7087, ХТС6973, ХТС6958, ХТС4538, загальною вартістю 1494745,30 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.2. договору фінансового лізингу строк користування відповідачем (Лізингоодержувачем) предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток 1 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем.

Після проведення фактичної передачі Предмета лізингу Лізингоодержувачу, загальна вартість Предмета лізингу може бути змінена у разі, якщо на момент повного розрахунку Лізингодавця з Продавцем за договором купівлі-продажу його вартість зміниться у зв'язку із збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на його вартість. Тому, Лізингоодержувач на підставі окремо виставленого Лізингодавцем рахунку сплачує відповідну суму, на яку відбулося збільшення вартості предмета лізингу (п. 1.8 Договору).

Згідно п. 3.1 Договору з дати підписання акту приймання - передачі, Лізингоодержувач має право користуватися Предметом лізингу у своїй господарській діяльності (п. 3.1 Договору).

Розділом 5 договору сторони визначили розміри платежів та періоди їх здійснення Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця. Так, відповідно до п.п. 5.1-5.5.1 Договору, лізингові платежі складаються з:

- першого лізингового платежу (комісійна винагорода Лізингдавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням Договору та аванс вартості предмета лізингу, що відшкодовує частину його вартості);

- першого періодичного лізингового платежу (винагорода Лізингодавця, яка розраховується з дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу);

- другого та всіх наступних періодичних лізингових платежів (відшкодування вартості предмета лізингу та винагорода Лізингодавця, яка змінюється пропорційно зміні ставки Лібор (LIBOR) на період 1 місяць для долара США на перший робочий день місяця періодичного лізингового платежу по відношенню до ставки LIBOR).

У зв'язку із залученням Лізингодавцем кредитних коштів у доларах США для придбання предмета лізингу (за договором купівлі-продажу), сторони пунктом 5.5.2 Договору погодили формулу коригування винагороди, у зв'язку із зміною курсової різниці гривні до долара США.

У разі зміни розмірів лізингових платежів Лізингодавець та Лізингоодержувач складають додаткову угоду до Договору, а у разі збільшення суми винагороди Лізингодавець повідомляє Лізингоодержувача про таку зміну шляхом виставлення рахунку щодо сплати лізингового платежу (п. п. 5.23, 14.12 Договору ).

На виконання умов договору, 18.04.2012 р. сторонами підписано акт приймання-передачі до договору фінансового лізингу №383-L від 28.12.2011 р., згідно з умовами якого лізингодавець передав, а лізингоодержувач отримав предмет лізингу, визначений у специфікації як невід'ємному додатку до договору, а саме: Камаз 6520, 2008 року випуску, у кількості 5 одиниць: шасі №№ХТС6972, ХТС7087, ХТС6973, ХТС6958, ХТС4538, загальною вартістю 1494745,30 грн. з ПДВ (а. с. 28).

Даний акт приймання-передачі укладено в письмовій формі, підписано повноважними представниками за договором та скріплений печатками сторін за договором, без будь яких зауважень чи застережень, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, відповідач у встановленому договором фінансового лізингу порядку підтвердив фактичне приймання вищезазначеного предмету лізингу в стані та комплектності відповідно до специфікації, підтвердив право власності лізингодавця на предмет лізингу, а також факт набуття ним права володіння та користування предметом лізингу.

Також з матеріалів справи вбачається, що сторонами неодноразово змінювалися графіки сплати лізингових платежів, зокрема, востаннє - 14.04.2014 р., шляхом укладення додатку № 1 додаткової угоди №3 до договору, згідно якого сторони встановили графік платежів на період з 25.05.2012 р. по 25.04.2015 р., дату щомісячних платежів, розмір лізингових платежів із зазначенням сум відшкодування вартості предмета лізингу та розміру винагороди (в тому числі змінну складову).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Згідно пункту 3 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. п.1.1, 5.1-5.23 та додаткових угод № № 1, 3 до Договору, лізингоодержувач зобов'язався своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Даним нормам закону відповідають умови розділу 5 Договору.

Крім того, в силу умов п.п.6.1.1, 6.2, 11.2 договору, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, Лізингодавець має право достроково розірвати Договір в односторонньому порядку та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яких платежах та повернення предмета лізингу.

У випадку одностороннього розірвання Договору, документом, що підтверджує розірвання Договору є рекомендований або цінний лист Лізингодавця або Лізингоодержувача. При цьому, необхідним та достатнім доказом надіслання такого письмового повідомлення є повідомлення про відправлення з відміткою про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа або закінчення терміну зберігання. Договір вважається розірваним з дати, зазначеної в письмовому повідомленні та одночасно з цим у Лізингоодержувача виникає обов'язок повернути предмет лізингу на протязі 10 днів, з дня розірвання договору, та сплатити належні за Договором платежі (п.п.11.1, 11.4, 13.4 Договору).

Згідно п. 13.1 договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками обох сторін за умови сплати Лізингоодержувачем авансового лізингового платежу і діє до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Як уже було вище зазначено у постанові, ТзОВ «ОТП Лізинг» виконано умови договору шляхом передачі 18 квітня 2012 року відповідачу предмету лізингу, котрий погоджено у Специфікації до Договору, а саме: Камаз 6520, 2008 року випуску, у кількості 5 одиниць: шасі №№ХТС6972, ХТС7087, ХТС6973, ХТС6958, ХТС4538, загальною вартістю 1490065,56 грн. з ПДВ, що підтверджується актом приймання - передачі до договору фінансового лізингу №383-L.

Даний Акт підписаний представниками сторін без зауважень, а їх підписи скріплені відтисками печаток юридичних осіб.

В свою чергу, Лізингоодержувач взяв на себе зобов'язання по сплаті лізингових платежів та винагороди, у періоди та строки згідно погодженого сторонами графіку, наведеного у додатку 2 до Договору від 28.12.2011 р.

Отже, відповідач у встановленому Договором порядку підтвердив фактичне приймання предмету лізингу в стані та комплектності відповідно до Специфікації, підтвердив право власності Лізингодавця на Предмет лізингу, а також факт набуття права володіння та користування предметом лізингу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі було виставлено відповідачу рахунки: № 25334 від 22.04.2014 р. на суму 32495,73 грн.; № 26584 від 21.05.2014 р. на суму 33842,67 грн.; № 28391 від 23.06.2014 р. на суму 33909,61 грн., на загальна сума 100248,01 грн. (а.с. 33-35).

Однак, відповідачем починаючи з 25.04.2014р. (погоджений строк оплати згідно графіку платежів) припинено сплату лізингових платежів, що підтверджується розрахунком прострочених лізингових платежів; довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» від 28.10.2014р., згідно якої починаючи з квітня 2014р. відповідач не здійснив платежів за договором фінансового лізингу та допустив заборгованість в сумі 214882,83 грн. (за квітень не оплачено 32495,73 грн., за травень - 33842,67 грн., червень - 33909,61 грн. та липень - 114634,82 грн.), (а. с. 96-97); випискою по рахунку в банківській установі, за період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014р. (довідка АТ «ОТП Банк» №031/2-1771 від 11.11.2014 р.)(а.с. 93-107).

Щодо заперечень апелянта/відповідача по справі, що дана довідка та виставлені рахунки позивача не є належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів вважає надуманими та такими, що не заслуговують на увагу суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, наведені вище обставини слугували підставою для звернення 01.08.2014 р. позивача з позовом до суду в порядку, передбаченому умовами Договору фінансового лізингу № 383-L від 28.12.2011р.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим судом, у зв'язку із не належним виконанням відповідачем своїх обов'язків за Договором фінансового лізингу, позивачем 05.08.2014 р. на адресу відповідача було надіслано повідомлення 01.08.2014 р. вих. № 2399/08 з вимогою повернути Предмет лізингу позивачу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) Договору (а.с. 32). Також до згаданого повідомлення позивачем було долученими до нього рахунки: № 2534 від 22.04.2014 р., № 26584 від 21.05.2014 р., № 28391 від 23.06.2014 р. щодо сплати прострочених лізингових платежів, погашення яких з боку відповідача не відбулось.

Факт надсилання такого повідомлення з додатками до нього підтверджується описом вкладення у цінний лист (а. с. 31), поштовою квитанцією (а. с. 41).

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду про розірвання договору фінансового лізингу від 28.12.2011р. та зобов'язати відповідача повернути товариству, як власнику майна предмет лізингу.

Однак, під час розгляду справи в місцевому господарському суді поштовий конверт з повідомленням про розірвання Договору фінансового лізингу з додатками до нього було повернуто позивачу поштовим відділенням з причини: «За закінченням терміну зберігання», що підтверджується поштовим конвертом (а.с. 82) та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 83).

Колегія суддів оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що місцевим судом правомірно припинено провадження у справі в частині позовних вимог про розірвання договору фінансового лізингу, з огляду на наступне.

В силу вимог ст.11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами зобов'язання.

У відповідності до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на власний розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір, підписаний сторонами, є обов'язковим для виконання кожною із сторін.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, що випливають із договору лізингу, що регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та спеціальним Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ТзОВ «ОТП Лізинг» виконано умови договору шляхом передачі 18 квітня 2011 року відповідачу предмету лізингу, який погоджено у Специфікації до Договору, а саме: Камаз 6520, 2008 року випуску, у кількості 5 одиниць: шасі №№ХТС6972, ХТС7087, ХТС6973, ХТС6958, ХТС4538, загальною вартістю 1490065,56грн з ПДВ, що додатково підтверджується актом приймання - передачі до договору фінансового лізингу № 383-L, підписаним повноважними представниками сторін без зауважень, підписи яких скріплено відтисками печаток юридичних осіб.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з п. п. 11.1, 11.2 Договору сторони погодили, що в разі несплати чергового лізингового платежу протягом 30 календарних днів, від дня настання строку платежу, Лізингодавець вправі розірвати Договір в односторонньому порядку, про що повідомити Лізингоодержувача у відповідності до п.п.11.4, 13.4 Договору.

Статтею 188 ГК України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Отже, за змістом наведеної норми, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, однак окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Як зазначалось вище, в силу приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас ст.ст. 7, 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавцю надано право відмовитися від договору лізингу та, у зв'язку з цим, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, зокрема, якщо Лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або в повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.

З даними нормами закону кореспондуються й умови укладеного між сторонами договору фінансового лізингу, зокрема, пункти 11.1 та 11.2, 6.1. Договору.

Отже, наведеними нормами врегульований випадок, коли одностороння відмова Лізингодавця від договору фінансового лізингу ставиться в залежність від наявності порушення договірних відносин з боку Лізингоодержувача.

Таким чином, Лізингодавцю законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору у будь-який час до закінчення строку дії договору і визначене цією нормою право не може бути обмежене.

У зв'язку з цим, договір лізингу може бути розірваний в результаті односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення Лізингодавцем одностороннього правочину, який тягне припинення зобов'язань його сторін.

В силу ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Зважаючи на несплату відповідачем чергових лізингових платежів за період з квітня по липень 2014 року, що становить більше тридцяти днів, та спираючись на пункти 11.2.2, 11.4 договору № 383-L позивач звернувся до відповідача із повідомленням від 01.08.2014р. за № 2399/08, про розірвання договору фінансового лізингу № 383-L від 28.12.2011р. з 10.08.2014р. та вимогою повернути предмет лізингу до 20.08.2014р. ( на протязі 10 робочих днів, з дати розірвання договору) за адресою: вул. Леніна, 2-В у с. Петропавлівська Борщагівка, Київської області.

Як уже було вище зазначено у цій постанові та свідчать матеріали справи, дане повідомлення було надіслано на адресу відповідача - с. Васильківці Тернопільської області, та повернуто відділенням поштового зв'язку на адресу Лізингодавця із зазначенням причини невручення: «По закінченню терміну зберігання».

З Довідки Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № б/н від 17.09.2014р. та витягу з офіційного сайту Українського ДП поштового зв'язку «Укрпошта» (http://services.ukrposhta.com/barcodesingle/) щодо відстеження пересилання (а. с. 36), внутрішнє поштове відправлення із штриховим кодовим ідентифікатором № 545, яким надіслано на адресу відповідача повідомлення про розірвання договору фінансового лізингу та повернення предмету лізингу, повернуто відправнику у зв'язку із закінченням встановленого терміну зберігання, а тому з урахуванням наведеного таке повідомлення було надіслано у відповідності до умов спірного договору.

Відповідно до пункту 13.4 договору фінансового лізингу сторонами встановлено, що необхідним та достатнім доказом надіслання письмового повідомлення Сторонами одна одній є повідомлення про відправлення з відміткою Сторони, якій надсилалось повідомлення про отримання, або відміткою поштової служби про відмову від прийняття рекомендованого чи цінного листа або закінчення терміну зберігання.

За даних обставин, зважаючи, що така одностороння відмова від договору (розірвання), з огляду на положення ст. ст. 653, 806, 782 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» не потребує узгодження з відповідачем (Лізингоодержувачем), то договір фінансового лізингу №383-L від 28.12.2011 р. є припиненим з 10 серпня 2014 року.

Отже, названі норми закону та обставини справи, а саме наявність односторонньої відмови позивача від договору лізингу та її одержання відповідачем, свідчать про припинення зобов'язань сторін, які виникли в силу укладеного між ними договору, а відтак, предмет спору у даній справі відсутній.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у справі № 5010/1495/2011-18/65 (постанова суду від 23.05.2012 року).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає твердження апелянта, що місцевим судом неправомірно припинено провадження у справі в частині розірвання спірного договору надуманими та такими, що не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються вищенаведеним.

Зважаючи на наведені обставини, на момент прийняття рішення у даній справі предмет позовних вимог позивача в частині розірвання договору фінансового лізингу №383-L від 28.12.2011р. відсутній, у зв'язку з чим провадження у справі в цій частині припиняється на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» предмет лізингу, то дані вимоги підлягають до задоволення, з огляду на таке.

Частиною другою статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Статтею 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" та ст.ст. 651, 653 Цивільного кодексу України передбачено право вимагати повернення предмета лізингу в разі невиконання (прострочення виконання) грошових зобов'язань Лізингоодержувачем за договором лізингу та його розірвання.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про фінансовий лізинг» Лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу-повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Як уже було встановлено, Договір фінансового лізингу № 383-L від 28.12.2011 р. розірваний з 10.08.2014 р.

Водночас, умовами п.п. 1.3, 11.1 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 робочих днів з дня розірвання цього договору будь-яким чином.

Отже, у відповідача, в силу закону та умов договору, виник обов'язок щодо повернення Лізингодавцю предмета лізингу починаючи з 20.08.2014 р. (10 днів від дати розірвання договору - 10.08.2014 р.).

Відтак, похідна вимога позивача про витребування у відповідача майна (предмета лізингу) також підлягає задоволенню, виходячи з приписів ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ст. 651, 653 Цивільного кодексу України, якими передбачено право вимагати повернення предмета лізингу в разі невиконання (прострочення виконання) грошових зобов'язань лізингоодержувачем за договором лізингу та його розірвання.

Крім того, доказів, які б підтверджували повернення предмета лізингу сторонами не надано, а судом в процесі розгляду справи, не здобуто, відповідно станом на день розгляду спору відсутні докази відновлення порушеного права позивача (ст.ст. 316, 317 ЦК України), згідно Договору № 383-L від 28.12.2011р.

За даних обставин та з огляду на чинність умов договору фінансового лізингу, місцевий суд дійшов до вірного висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» предмет лізингу, у зв'язку з чим дані вимоги підлягають до задоволення, з чим погоджується колегія суддів.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі № 921/1069/14-г/17 - без змін.

Крім того, колегія суддів зазначає, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду 15.12.2014 р. апелянту/відповідачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги щодо майнової вимоги позивача до прийняття постанови у даній справі.

Відтак, судовий збір за перегляд рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 р. у справі № 921/1069/14-г/17 в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (с. Васильківці, Гусятинського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 35855770) на користь стягувача: Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір за подання апеляційної скарги (майнова вимога) в сумі 14900,66 грн.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 13.11.2014 року у справі № 921/1069/14-г/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/відповідача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія-Лізинг» (с. Васильківці, Гусятинського району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 35855770) на користь стягувача: Державного бюджету України (УДКСУ у Личаківському районі міста Львова, , р/р 2006 у ГУДКУ у Львівській області, МФО 825014) судовий збір за подання апеляційної скарги (майнова вимога) в сумі 14900,66 грн.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Матеріали справи повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Давид Л.Л.

28.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст постанови складено та підписано 02.02.2015 р.