Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "28" січня 2015 р. Справа № 906/1729/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Поливко М.С.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: Пелех Ю.В. - представник за довір. від 29.12.2014 №1797

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Коростенський завод "Янтар" (м. Коростень Житомирської області)

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" (м. Житомир)

про стягнення 62072,70 грн

Публічне акціонерне товариство "Коростенський завод "Янтар" подало до господарського суду Житомирської області позов про стягнення з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" 70823,20 грн, з яких: 33484,93 грн пені за період з 01.02.2014 по 31.11.2014 включно, 32357,45 грн інфляційних втрат та 4980,82 грн 3% річних за період з 01.02.2014 р. по 30.11.2014.

Ухвалою від 30.12.2014 господарський суд прийняв вказану позовну заяву, порушив провадження у справі та призначив засідання суду.

Згідно з ухвалою від 21.11.2014 господарський суд розгляд справи відклав, зобов'язав сторони надати необхідні документи.

6.01.2015 до господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог , згідно з якою позивач просить стягнути розмір пені в сумі 28452,09 грн, 3% річних з 07.05.2014 по 30.11.2014 в сумі 3677,32 грн. та інфляційних втрат за період з 07.05.2014 . по 30.11.2014 в сумі 29943,29 грн. (а. с. 39, 40).

Ухвалою від 16.01.2015 господарський суд, зокрема, прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до 62072,70 грн, здійснених за рахунок зменшення періоду початку нарахування штрафних санкцій до 07.05.2014; уточнення кінцевого строку нарахування пені, 3% річних та інфляції до 30.11.2014; зменшення кількості днів прострочення виконання зобов'язання до 208; зменшення суми пені за період прострочення зобов'язання до 28452,09 грн, суми 3% річних до 3677,32 грн, інфляційних нарахувань до 29943,29 грн; уточнення суми боргу з якого розраховуються заявлені до стягнення нарахування до 215099,69 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 16.01.2015 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 16.01.2015.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 15.01.2015 вих. № 56, вважає, що позов не підлягає задоволенню з тих мотивів, що позивачем заявлено до стягнення пеню, нарахування якої, на думку відповідача, є безпідставним, так як останню вже було стягнуто з відповідача на підставі рішення господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі №906/138/14. Також відповідач вказує, що позивачем в позовній заяві невірно визначено період нарахування 3% річних та інфляційних втрат, право на нарахування яких згідно з п. 7.1 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 виникає лише з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням; пояснює, що арешт коштів підприємства виконавчою службою виключає можливість для ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" самостійно погасити заборгованість перед ПАТ "Коростенський завод "Янтар" (а. с. 30).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 господарський суд Житомирської області позовні вимоги ПАТ "Коростенський завод "Янтар" до ДП "Житомирський облавтодор" ПАТ "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України задовольнив частково; стягнув з відповідача на користь позивача 200000,00 грн боргу, 15099,69 грн пені, 3867,89 грн 3% річних, 2460,00 грн інфляційних та 4427,35 грн витрат по сплаті судового збору (копія а. с. 21- 25).

Як на підставу позову в даній справі позивач посилається на те, що заборгованість, яка виникла у відповідача на підставі Договору купівлі - продажу № 12/13/282 від 13.06.2013 та стягнута згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14, станом на дату подачі позову до суду не погашена, що не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання у вигляді пені та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Слід зазначити, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконанні у Богунському відділі ДВС Житомирського МУЮ перебуває 6 виконавчих документів щодо стягнення заборгованості з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Публічного акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія" Автомобільні дороги України.

01.10.2014 головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Васькевич Н.В. було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 44642297 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області № 906/138/14, виданого 06.08.2014, до зведеного виконавчого провадження № 45093526 (а. с. 28).

В межах зведеного виконавчого провадження № 45093526 з примусового виконання рішень суду щодо стягнення з боржника грошових сум, у зв'язку з непогашенням боргу, головним державним виконавцем було винесено ряд постанов про арешт коштів боржника від 03.04.2014 (а. с. 32), від 15.05.2014 (а. с. 33), від 26.06.2014 (а. с. 34), від 03.07.2014 (а. с. 35), від 31.07.2014 (а. с. 36), від 01.10.2014 (а. с. 37).

За даними позивача, станом на день подачі позову до суду, як і станом на день вирішення спору відповідач доказів погашення заборгованості, стягнутої на підставі рішення господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14, не надав, доводи позивача щодо зворотного не спростував.

Розглядаючи законність вимог позивача про стягнення нараховуваних на його користь з відповідача 3% річних, інфляційних та штрафних санкцій, господарський суд зазначає таке.

Згідно з приписами п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Інфляційні нарахування та нарахування трьох процентів річних на заборгованість, визначену судовим рішенням, можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як зазначено в статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наявного в матеріалах справи уточненого розрахунку (а. с. 39, 40), позивач просить стягнути з відповідача за період з 07.05.2014 по 30.11.2014 включно з суми боргу 215099,59 грн - пеню в розмірі 28452,09 грн, інфляційні втрати в розмірі 29943,29 грн, а також 3677,32 грн 3% річних.

Як вбачається з наказу суду № 906/138/14 від 06.08.2014 (а. с. 26), рішення господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 вступило в законну силу 06.05.2014, звідси, суд дійшов висновку, що позивачем обрано період до нарахування 3% річних та інфляційних правильно, тобто на наступний день за днем набрання рішення законної сили - з 07.05.2014.

Однак здійснивши перерахунок річних та інфляційних, виходячи з вказаного позивачем в розрахунку періоду їх нарахування на суму боргу 200000,00 грн, суд вважає правомірно заявленою до стягнення суму 3% річних у розмірі 3419,18 грн та інфляційних у розмірі 27800,00 грн.

У стягненні 2143,29 грн інфляційних втрат та 258,14 грн 3% річних суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування.

Крім того, суд відмовляє у стягненні з відповідача 28452,09 грн пені, нарахованої на суму основного боргу з сумовану з пенею у розмірі 15099,69 грн, відшкодування яких передбачене згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14.

Водночас, слід зазначити, що при проведенні перерахунку річних та інфляційних, відмові у стягненні пені, суд керувався приписами п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013, відповідно до якого зазначено, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої ст. 550 ЦК України проценти не нараховуються.

Під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК (лист Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві").

Звідси випливає, що нарахування 3% річних на суму основного боргу з сумовану з пенею, що стягнута судом за неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань, визначених умовами Договору купівлі-продажу № 12/13/282 від 13.06.2013, забороняється.

Інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних можуть здійснюватись на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму основної заборгованості, визначену судовим рішенням, з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням, тобто в даному випадку на суму боргу у розмірі 200000,00 грн, а не 215099,59 грн як зазначено позивачем.

При цьому, суд вказує про безпідставність нараховування позивачем пені на пеню, що суперечить суті вказаної штрафної санкції, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного основного грошового зобов'язання за кожен день прострочення його виконання.

При реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання за правилами статті 230 ГК України слід пам'ятати, що частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки п. 4.4 Договору купівлі-продажу № 12/13/282 від 13.06.2013 інший порядок здійснення нарахування пені сторонами не передбачено, правомірним є твердження відповідача про те, що нарахування пені з 07.05.2014 по 30.11.2014 є неправомірним, з огляду на стягнення її згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 за період з 05.07.2013 по 04.01.2014 та п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, в якому зазначено, що щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Порядок обчислення позовної давності з урахуванням вимог частини другої статті 260 ЦК України не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач доказів погашення заборгованості стягнутої згідно з рішенням господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 не надав, доводи позивача щодо права на отримання нарахувань, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК України, не спростував.

З огляду на викладене, враховуючи бездіяльність відповідача в частині оплати заборгованості, що виникла у зв'язку з неналежним виконанням Договору купівлі-продажу № 12/13/282 від 13.06.2013, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, заявлені відповідно до чинного законодавства та підлягають задоволенню частково на суму 31219,18 грн, з яких: 3419,18 грн 3% річних та 27800,00 грн інфляційних втрат.

У стягненні 28452,09 грн пені, 258,14 грн 3% річних та 2143,29 грн інфляційних втрат суд відмовляє.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, господарський суд, керуючись ч. 2 ст. 49 ГПК України, покладає останні в частині задоволення позову на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки саме неналежне виконання відповідачем рішення господарського суду Житомирської області від 16.04.2014 у справі № 906/138/14 спонукало позивача звернутись до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів та потягло для нього додаткові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, м. Житомир, вул. Перемоги,75, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Коростенський завод "Янтар" (11503, м. Коростень, вул. Житомирська, 2, ):

- 3419,18 грн 3% річних;

- 27800,00 грн інфляційних втрат;

- 918,88 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "30" січня 2015 року

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (реком.)

3 - відповідачу