номер провадження справи 35/130/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 Справа № 905/3367/14-908/4818/14

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

За участю представників сторін:

Від позивача - 20.01.2015р. - Мікула М.В., довіреність №483/14 від 01.12.2014р., після закінчення перерви 26.01.2015р. - не з'явився

Від відповідача - Бітяков Д.М., довіреність б/н від 19.01.2015р.; Тудорашку Ю.І, паспорт, директор.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Донецьксталь" - металургійний завод", м. Донецьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко-Дон Стандарт", м. Донецьк

про: стягнення 146 340,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

20.05.2014р. ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ТОВ "Еко-Дон Стандарт" про стягнення 146 340,13 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.05.2014р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 905/3367/14, справу до розгляду призначено на 25.06.2014р.

25.06.2014р. ухвалою господарського суду Донецької області відкладено розгляд справи на 14.07.2014р.

12.11.2014р. до господарського суду Запорізької області від Прат "Донецьксталь"- металургійний завод" надійшла копія позовної заяви разом з копіями документів і матеріалів, що були подані до господарського суду Донецької області.

12.11.2014р. автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 14.11.2014р. судом прийнято копії матеріалів позовної заяви до розгляду та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/130/14. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 02.12.2014р. о/об 12 год. 00 хв.

Позивач обґрунтовуючи свій позов посилається на те, що 26.10.2012р. між ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" та ТОВ "Еко - Дон Стандарт" укладено договір №.

На виконання умов договору, відповідач поставив на адресу відповідача обладнання за накладними від 12.08.2013р. №12 та від 21.10.2013р. №14 вартістю 3 825 735, 64 грн. Позивач, у свою чергу, сплатив на користь відповідача грошові кошти за товар на загальну суму 3 972 075, 77 грн., тобто ПрАТ "Донецьксталь" - металургійний завод" надмірно сплатило на користь ТОВ "Еко - Дон Стандарт" 146 340, 13 грн. Позивач вважає, що відповідач без належних правових підстав користується його грошовими коштами у розмірі 146 340, 13 грн., які відповідно до ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню, у зв'язку з чим звернувся до суду та просить стягнути з відповідача 146 340, 13 грн. та судовий збір.

02.12.2014р. представник позивача у судове засідання не з'явився, проте 01.12.2014р. до господарського суду Запорізької області від представника позивача надійшла телеграма, в якій останній просить суд відкласти слухання справи №905/3367/14-908/4818/14 у зв'язку з пізнім отриманням ухвали суду в зв'язку з блокадою поштової кореспонденції. Також, позивач 02.12.2014р. до господарського суду Запорізької області надіслав телеграму, в якій просить суд згідно ст. 69 ГПК України продовжити строк розгляду справи №905/3367/14-908/4818/14 у зв'язку з неможливістю прибути у судове засідання та надати додаткові документи.

Представник відповідача у судове засідання 02.12.2014р. не з'явився, вимоги ухвали суду 14.11.2014р. не виконав, відзив на позовну заяву не надав, про причини неможливості з'явитись в судове засідання суд не повідомив.

Ухвалою суду від 02.12.2014р. клопотання позивача про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення спору задоволено, строк вирішення спору продовжено на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 20.01.2015р.

20.01.2015р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній заперечує проти позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що позивач погодився з вартістю товару, про що свідчить отримання товару, згідно з накладними без зауважень та заперечень, підписання акту звірки та листування з відповідачем, в яких позивач визнає суму заборгованості, враховуючи ціну товару, зазначену в накладній. Крім того, відповідач заперечує проти застосування приписів ст. 1212 ЦК України, оскільки сторонами у справі укладено договір поставки, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за поставлений товар, отже такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

20.01.2015р. через канцелярію господарського суду позивачем надані пояснення, в яких останній зазначає, що товар отриманий за видатковими накладними №12 від 12.08.2013р. та №14 від 21.10.2013р. на загальну суму 3 825 735,63 грн. відповідно до ціни вказаної в додатку №1 та додатковій угоді №2. Відповідач зазначив в видаткових накладних №12 від 12.08.2013р. та №14 від 21.10.2013 р. ціну на Товар, яка не відповідає умовам додатку № 1 та додатковій угоді №2. До відповідача був направлений лист №17/73 від 12.12.2013р. з вимогою привести первинні документи (видаткові накладні №12 від 12.08.2013р. та №14 від 21.10.2013р) відповідно до умов додатку №1 к договору. Крім того, позивач в поясненнях зазначив про неможливість надати оригінали документів для огляду суду, у зв'язку з вилученням документів відповідно до ухвали від 08.01.2014 року слідчого судді Ворошиловського районного суду м. Донецька.

В судовому засіданні 20.01.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, викладених в позові та поясненнях та просив суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні 2001.2015р. проти позову заперечили з підстав, викладених в відзиві, просять суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні 20.01.2015р. оголошена перерва до 26.01.2015р.

Після закінчення перерви 26.01.2015р. розгляд справи було продовжено.

Представник позивача після закінчення перерви в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду невідомі.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка в судове засідання представника позивача не перешкоджає вирішення спору по суті, оскільки наявних в справі матеріалів достатньо для прийняття рішення по суті.

Справа розглянута, в порядку ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами та за заявою представників відповідача - без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 26.01.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

26 жовтня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Донецьксталь" - металургійний завод" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еко-Дон Стандарт" (далі - постачальник) був укладений договір поставки № в редакції узгодженої з урахуванням протоколу розбіжностей від 07 листопада 2012 року.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язався передати, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію виробничо-технічного призначення.

Пунктом 3.1 договору сторони узгодили, що ціна визначається у додатках та/або додаткових угодах.

Додатком № 1 сторони домовились, що ціна товару дорівнює 4498000 грн. В разі зміни курсу ЄВРО більш ніж на 5 % на момент оплати, здійснюється перерахунок несплаченої суми (курс ЄВРО в період тендерних торгів складає 9,733 грн. за 1 євро)

- Додатковою угодою № 2 сторони встановили загальну ціну на перелічений товар в розмірі 1156353,92 грн.

- Як вбачається з матеріалів справи, 17.05.2013р. відповідачем було виставлено рахунок - фактура на загальну суму 4447115,88 грн.

Пунктом 3 додатку № 1 встановлено, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника в наступному порядку:

- 50 % від вартості партії товару перераховується авансовим платежем;

- 40 % від вартості партії товару перераховується протягом 5-ти днів з дати готовності товару до відвантаження;

- 10 % від вартості товару перераховується протягом 10 днів з дати введення товару в експлуатацію.

Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця.

Позивачем, на користь Відповідача, платіжними дорученнями від 21 червня 2013 року № 455, від 29 липня 2013 року № 11736, від 30 липня 2013 року № 11828, від 31 липня 2013 року № 11905 була проведена оплата за договором поставки №.

- 12.08.2013р. відповідно до видаткової накладної № 12 позивачем, в особі експедитора Ю.І. Гончаренко, отримано товари, згідно переліку, на загальну суму 2626351,66 грн.

- 21.10.2013р. відповідачем за видатковою накладною № 14 отримано товар на суму 1820764,22 грн.

Загальна сума за вищевказаними двома накладними дорівнює 4447115,88 грн.

Отже, твердження позивача, що сума отриманого товару за цими накладними дорівнює 3 825 735,64 грн. не відповідає дійсності.

- Вказаний товар отриманий позивачем без заперечень та зауважень. Будь - яких заперечень щодо ціни товару позивачем висловлено не було.

- Суд не приймає твердження позивача, що листом №17/73 від 12.12.2013р. останній вимагав від відповідача привести первинні документи (видаткові накладні №12 від 12.08.2013р. та №14 від 21.10.2013р) відповідно до умов додатку №1 к договору, оскільки вказаний лист не був наданий ні в матеріали справи, ані для огляду. Таким чином, належні докази заперечення проти ціни за отриманий товар позивачем не надано.

Крім того, платіжним дорученням від 1 жовтня 2013 року №15981, від 2 жовтня 2013 року № 16015, від 22 жовтня 2013 року № 17283, від 11 лютого 2014 року № 1633, від 18 лютого 2014 року № 1878 позивачем частково сплачена сума за отриманий товар.

Матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків від 18.11.2013р., підписаний представниками сторін без зауважень та заперечень, та скріплений печатками, в якому позивач погодився із отриманим товаром за накладними № 12 та № 14 за цінами, відображеними в накладних (а.с. 76-77).

Крім цього, матеріали справи містять лист № 12-09/01 від 09.12.2013р. та лист № 12-25/01 від 25.12.2013р. в яких Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко-Дон Стандарт" повідомляє Приватне акціонерне товариство "Донецьксталь" - металургійний завод" про наявність в останнього заборгованості в розмірі 718405,19 грн. за поставлене відповідно до договору № обладнання Panasonic та Thermocold на суму 4447115,88 грн.

Листом № 58/001-1 від 30.01.2014р. позивач визнав заборгованість в розмірі 718405,19 грн. та зобов'язався сплатити наявний борг наступним чином:

Лютий 2014р. - 359000,00 гривень;

Березень 2014р. - 359405,19 гривень

В лютому 2014р. позивачем частково була перерахована визнана сума.

Всього за отриманий товар протягом червня 2013р. - лютого 2014р. позивачем було перераховано 3 972 075,77 грн.

Отже, матеріалами справи доведено, що позивач погодився зі зміною ціни договору поставки № від 26.10.2012 р. згідно рахунку - фактури від 17.05.2013р. та накладних № 12, № 14, сума якої склала 4447115,88 грн.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 3 статті 691 ЦК України передбачено, що якщо договором купівлі продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладання договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як вже зазначалося вище, в додатку № 1 сторони обумовили, що в разі зміни курсу євро більш ніж на 5 % на момент оплати, здійснюється перерахунок несплаченої суми (курс ЄВРО в період тендерних торгів складає 9,733 грн. за 1 євро). Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця.

Таким чином, в даному випадку сторони допустили можливість зміни (коригування) ціни за товар, вразі зміни курсу ЕВРО (прив'язка до курсу).

Офіційний курс НБУ станом на день виставлення рахунку - фактури складав 10,302977 грн. на одне ЕВРО, що перевищує 5 % від курсу євро в період тендерних торгів, отже, відповідно до умов договору та діючого законодавства у відповідача було достатньо підстав для зміни ціни товару.

Зміна курсу євро є загальнодоступною інформацією, а тому не потребує доказуванню.

Таким чином, твердження позивача, про відсутність встановлення валютного еквіваленту та механізму його застосування є помилковим, оскільки валютний еквівалент встановлений у додатку № 1 до договору передбачає перерахунок несплаченої суми у випадку зміни курсу ЕВРО більш ніж на 5% на дату оплати.

Як свідчать матеріали справи, перший платіж був зроблений позивачем 21.06.2013 р., а за даними НБУ курс ЕВРО до національної валюти станом на даний день складав 10,55 грн. за 1 ЕВРО, що як вже було зазначено вище, більше ніж на 5% перевищує встановлений в додатку № 1 до договору курс 9,733 грн. за 1 ЕВРО.

Таким чином, відповідачем правомірно було перерахована вартість товару.

Крім цього, позивач, посилається на ст. 1212 ЦК України, вважаючи, що відповідач без належних правових підстав користується грошовими коштами позивача в сумі 146340,13 грн., які були, на думку позивача, надмірно сплачені на користь відповідача.

Суд не погоджується з твердженнями позивача виходячи з наступного.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.(ч. 2)

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3).

Слід зазначити, що ст. 1212 ЦК України знаходиться в главі 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави», що є частиною підрозділу ІІ «Не договірні зобов'язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов'язань», отже зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави мають самостійну підставу виникнення.

Відповідно до п. 7 Інформаційного листа N 01-06/757/2013 від 24.04.2013 «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" приписи статті 1212 ЦК України (повернення безпідставно набутого майна) застосовуються лише за умови набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутності для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки в даному випадку, підставою виникнення зобов'язань є договір поставки №, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату за поставлений товар, отже, такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути витребувані, отже застосовування ст. 1212 ЦК України до наявного договірного зобов'язання є безпідставним.

На підставі вищевикладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 02.02.2015 р.

Суддя О.А. Топчій