ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2015 р.Справа № 916/4736/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпартс";

До відповідача: Приватного акціонерного товариства "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС";

про стягнення 24454,72 грн.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: 24.11.2014р. за вх. №4868/14 Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіпартс" (далі - Позивач, постачальник) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" (далі - Відповідач, покупець) про стягнення за договором поставки №Р-1215 від 09.10.2012р. 11920,50 грн. основного боргу, 5917,03 грн. змін валютного курсу, 1552,80 грн. пені, 1489,46 грн. інфляційних збитків, 308,11 грн. 3% річних, 5960,25 грн. штрафу.

Позивач звернувся до суду із заявою про відмову від частини позовних вимог, а саме в частині стягнення зміни валютного курсу у розмірі 5917,03 грн., та із клопотанням про збільшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 11920,50 грн., пеню у розмірі 3081,89 грн., 483,49 грн. 3% річних, 3008,59 грн. інфляційних збитків, 5960,25 грн. штрафу.

Позивач у судовому засіданні 23.01.2015р. надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві з урахуванням відмови від частини позовних вимог та збільшення розміру позовних вимог, в обгрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №Р-1215 від 09.10.2012р., видаткові накладні №30187 від 31.07.2013р., №34112 від 22.08.2013р., №35550 від 31.08.2013р., №36059 від 03.09.2013р., №36320 від 05.09.2013р., №36449 від 05.09.2013р., №39997 від 24.09.2013р., №30126 від 31.07.2013р.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, свого права на захист не використав, хоч і повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином шляхом надсилання ухвали суду на адресу реєстрації, про поважність причин відсутності не повідомив, витребувані документи не надав, у зв'язку з чим, справа розглядається на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними документами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.01.2015р. строк розгляду справи відповідно до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено до 08.02.2015р.

У судовому засіданні від 04.02.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

09 жовтня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Профіпартс" укладено договір поставки №Р-1215 (далі - Договір), згідно п.1.1 якого постачальник зобов'язався поставляти покупцю товар (запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепів (причепів), автохімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невід'ємною частиною Договору, а покупець зобов'язався приймати та оплачувати його на встановлених Договором умовах.

Відповідно до п.4.1 Договору, ціна товару вважається остаточно визначеною сторонами в видатковій накладній на момент постачання (передачі) партії товару.

Згідно п.п.2.1-2.3 Договору він вступає в дію з моменту його підписання повноважними особами обох сторін та діє до 31 грудня поточного року включно, а у разі відсутності до дати закінчення строку дії Договору повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про небажання продовжити дію Договору, термін його дії вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного календарного року. Якщо на момент закінчення чергового строку дії Договору є належна пропозиція однієї із сторін про небажання продовжити дію Договору, але сторонами не виконані будь-які взаємні зобов'язання, Договір діє до виконання сторонами всіх взаємних зобов'язань і проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Договір підписаний обома сторонами без зауважень і заперечень та скріплений печатками підприємств.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Так, у п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір.

Аналогічна норма міститься й у ст. 177 Господарського кодексу України, відповідно до ч. 1 якої підставою виникнення господарських зобов'язань є договір.

Згідно із ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, вимогами ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, а в силу вимог ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач, в свою чергу, прийняв товар за видатковими накладними на загальну суму 38355,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов п. 9 Договору, відповідач повернув позивачу частину товару за видатковими накладними (повернення) №ВП-000007 від 30.04.2013р. та №ВП-000015 від 30.09.2013р. на загальну суму 1041,40 грн. (а.с.16-17).

Проте, поставлений товар відповідач сплатив лише частково у розмірі 25393,58 грн.

Так, заборгованість відповідача за видатковими накладними №30187 від 31.07.2013р., №34112 від 22.08.2013р., №35550 від 31.08.2013р., №36059 від 03.09.2013р., №36320 від 05.09.2013р., №36449 від 05.09.2013р., №39997 від 24.09.2013р. (а.с.19-25) залишилась не сплаченою, а за видатковою накладною №30126 від 31.07.2013р. відповідач частково розрахувався, заборгованість по якій на час подачі позову складає 169,52 грн.

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основної заборгованості за зазначеними видатковими накладними, яка складає 11920,50 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за якими зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Позивач наголошує, що товар був поставлений відповідачу на умовах відстрочення платежу. Так, відповідно до п.5.1.2 Договору, якщо партію товару відпущено покупцю без здійснення передоплати, товар вважається поставленим на умовах відстрочення платежу. При проведенні постачання з відстроченням платежу покупець сплачує вартість товару протягом терміну, зазначеного у видатковій товарній накладній, за якою товар відпущено покупцю. Якщо строк розрахунків у видатковій товарній накладній не зазначений, відстрочка платежу складає сім календарних днів з дати виписки видаткової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені накладні складені сторонами без зазначення строку оплати товару, а, отже, із відстроченням платежу, підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідач визначену заборгованість не сплатив, в зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Профіпартс" нарахувало Приватному акціонерному товариству "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" пеню в розмірі 3081,89 грн., 3% річних - 483,49 грн., інфляційних збитків - 3008,59 грн., штрафу - 5960,25 грн. (з урахуванням уточнень).

25.07.2014р. позивач надіслав на адресу відповідача претензію вих. №2507-02 з вимогою погасити основну заборгованість, суму штрафу, пені, інфляційних витрат, 3% річних та донарахування у зв'язку зі зміною валютного курсу, що загалом становить 27148,15 грн. Зазначена претензія залишена відповідачем без відповіді.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.п.1, 2, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання. А відповідно до ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України. А можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачена ч.2 ст.213 Господарського кодексу України.

Згідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. У відповідності зі ст.3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п.10.2 Договору при простроченні оплати товару покупець зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за кожен календарний день періоду прострочення платежу, а також пеню, нараховану на суму заборгованості за кожен календарний день періоду прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, без обмеження строків її нарахування та звернення до суду за її стягненням.

Так, з огляду на вищезазначені норми чинного законодавства, суд погоджується з правовою позицією відповідача щодо необхідності застосування розміру пені, обмеженого подвійною обліковою ставкою НБУ.

Муж тим, пунктом 10.5 Договору передбачено, що при простроченні оплати більше одного місяця, постачальник має право додатково стягнути з покупця штраф у розмірі 50% від суми заборгованості.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем сум пені в розмірі 3081,89 грн., 3% річних - 483,49 грн., інфляційних збитків - 3008,59 грн., штрафу - 5960,25 грн, встановив їх відповідність обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Наведені позивачем докази у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпартс" до відповідача Приватного акціонерного товариства "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" про стягнення 24454,72 грн. - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ТІ ЕЛ СІ СЕРВІС" (65085, Одеська обл., м. Одеса, вул. Моторна, буд. 6, п/р 8739 в ПАТ "ПУМБ", м. Донецьк, МФО 334851, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Профіпартс" (04073, м. Київ, вул. Скляренка, 1, п/р 8000 в ПАТ "УКРСИББАНК", м. Київ, МФО 351005, ) 11920 (одинадцять тисяч дев'ятсот двадцять) грн. 50 коп. основного боргу, 3081 (три тисячі вісімдесят один) грн. 89 коп. пені, 3008 (три тисячі вісім) грн. 59 коп. інфляційних збитків, 483 (чотириста вісімдесят три) грн. 49 коп. 3% річних, 5960 (п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 25 коп. штрафу , судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 09 лютого 2015 р.

Суддя Р.В. Волков