ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р.Справа № 922/5251/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті ворота" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Харків
до 3-ті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Комунального підприємства "Жилкомсервіс", м. Харків Промський Віктор Олексійович; Яковлев Олександр Афанасійович; Гриценко Олена Віталіївна; Богач Олексій Анатолійович; Кузнецова Ірина Євгенівна; Манольєв Олександр Миколайович; Таранов Олександр Миколайович; Тараненко Віктор Петрович; Біляєва ярослава Віталіївна; Головешкін Кирил Сергійович; Ковальов Сергій Валентинович; Бабенко Владислав Віталійович; Поздєєва Тетяна Геннадіївна; Рибін Микола Володимирович; Цегольник Людмила Геннадіївна; Яременко Оксана Василівна; Яременко Олександр Володимирович; Гребенюк Ігор Валерійович; Колодна Руслана Феофанівна; Бондар Олена Вікторівна; Савош Катерина Василівна; Воронін Олексій Васильович; Букрєєв Юлія Сергіївна; Саган Ярослав Ярославович; Степанова Ольга Василівна; Тімченко Ірина Сергіївна; Докучаєва Вікторія Іванівна; Оніпко Наталія Вікторівна; Стрельнік Лариса Сергіївна; Гусейнова Жанна Миколаївна; Фатєєва Каріне Сергіївна; Шишатська Олена В'ячеславівна; Донська Ірина Андріївна; Шерстюк Наталія Олександрівна; Моргун Юлія Олександрівна; Алієву Тетяна Олександрівна; Лебідь Олена Юріївна; Юрченко Ірина Володимирівна; Царан Володимир Петрович; Філіпович Оксана Євгенівна; Патерка Олег Михайлович; Морозова Олена Романівна; Мартинов Роман Сергійович; Хан Антон Олександрович; Усова Олена Валеріївна; Подолянко Валентина Миколаївна; Калмикову Олена Валентинівна; Донська Катерина Дмитрівна; Даценко Ганна Олександрівна; Кузнєцова Ганна Євгенівна; Кузнецов Дмитро Юрійович; Атоженко Андрій Олексійович
про визнання нікчемним правочину
за участю представників:

позивача - Цибулько Олексій Іванович, довіреність б/н від 13 січня 2015 року;

відповідача - Лагутін Іван Володимирович, довіреність б/н від 10 листопада 2014 року;

3-іх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Менів О.І.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті ворота" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства "Жилкомсервіс", в якому просить суд (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 12.01.2015 р., прийнятої ухвалою суду від 15.01.2015 р.) визнати недійсними правочини (банківські операції), що проведені за участі КП "Жилкомсервіс" та ПАТ "Банк Золоті Ворота" 27.06.2014 року, а саме: перерахування грошових коштів в сумі 6800000,00 грн. з поточного рахунку КП "Жилкомсервіс" №965, що відкритий йому в ПАТ "Банк Золоті Ворота", на транзитний поточний рахунок №80 в АТ "Банк Золоті Ворота", списання ПАТ "Банк Золоті Ворота" з транзитного рахунку №80 в АТ "Банк Золоті Ворота" та зарахування на 52 поточні (каркові) рахунки співробітників КП "Жилкомсервіс", що відкриті їм в ПАТ "Банк Золоті Ворота" у вигляді фінансової допомоги в загальній сумі 6800000,00 грн., згідно із платіжною відомістю №1999 від 27.06.2014 р.; відновити правове становище, що існувало до вчинення недійсних правочинів (банківських операцій), а саме: зобов'язати КП "Жилкомсервіс" поновити на своєму поточному рахунку №965, що відкритий йому в ПАТ "Банк Золоті Ворота" грошові кошти в сумі 6800000,00 грн. шляхом ініціювання переказу грошових коштів в сумі 6800000,00 грн. з поточного рахунку та/або поточних рахунків КП "Жилкомсервіс", відкритих йому в іншому банку та/або інших банках України, на рахунок ПАТ "Банк Золоті Ворота" №0 Управління Національного банку України в Харківській області для проведення ПАТ "Банк Золоті Ворота" подальшого зарахування грошових коштів в сумі 6800000,00 грн. на поточний рахунок КП "Жилкомсервіс" №965, відкритий йому в ПАТ "Банк Золоті Ворота".

Позовні вимоги вмотивовано тим, що з 26 червня 2014 року Національним Банком України встановлено заборону ПАТ "Банк Золоті Ворота" перераховувати кошти на поточні рахунки фізичних осіб. Втім, не зважаючи на відповідну заборону, ПАТ "Банк Золоті Ворота" на підставі платіжного доручення відповідача №02 від 27.06.2014 р. списав з транзитного рахунку перераховані відповідачем грошові кошти в сумі 6800000,00 грн. та зарахував їх на 52 поточні (карткові) рахунки співробітників відповідача.

Позивач вважає, що здійснені банківські операції (із списання та перерахування з поточного рахунку відповідача грошових коштів на транзитний рахунок банку та списання банком коштів з його транзитного рахунку із наступним зарахуванням на поточні (карткові) рахунки 52-х фізичних осіб-співробітників відповідача) є правочином, тому вони можуть бути визнані в судовому порядку недійсними у зв'язку з недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України (зміст правочину суперечить актам цивільного законодавства - постанові Правління НБУ №384/БТ від 26.06.2014р., ч. 3 ст. 5, ч. 6 ст. 334 ГК України; абз. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4, п. 7, п.12 ч. 1 ст. 73 та ст. 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; абз. 24 п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Національний банк України", п. 4 ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ч. 1 ст. 207 ГК України).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.20015 р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено: Промського Віктора Олексійовича (ІПН ); Яковлева Олександра Афанасійовича (ІПН ); Гриценко Олену Віталіївну (ІПН ); Богача Олексія Анатолійовича (ІПН ); Кузнецову Ірину Євгенівну (ІПН ); Манольєва Олександра Миколайовича (ІПН ); Таранова Олександра Миколайовича (ІПН ); Тараненка Віктора Петровича (ІПН ); Біляєву Ярославу Віталіївну (ІПН ); Головешкіна Кирила Сергійовича (ІПН ); Ковальова Сергія Валентиновича (ІПН ); Бабенка Владислава Віталійовича (ІПН ); Поздєєву Тетяну Геннадіївну (ІПН ); Рибіна Миколу Володимировича (ІПН ); Цегольник Людмилу Геннадіївну (ІПН ); Яременко Оксану Василівну (ІПН ); Яременка Олександра Володимировича (ІПН ); Гребенюка Ігоря Валерійовича (ІПН ); Колодну Руслану Феофанівну (ІПН ); Бондар Олену Вікторівну (ІПН ); Савош Катерину Василівну (ІПН ); Вороніна Олексія Васильовича (ІПН ); Букрєєву Юлію Сергіївну (ІПН ); Саган Ярослава Ярославовича (ІПН ); Степанову Ольгу Василівну (ІПН ); Тімченко Ірину Сергіївну (ІПН ); Докучаєву Вікторію Іванівну (ІПН ); Оніпко Наталію Вікторівну (ІПН ); Стрельнік Ларису Сергіївну (ІПН ); Гусейнову Жанну Миколаївну (ІПН ); Фатєєву Каріне Сергіївну (ІПН ); Шишатську Олену В'ячеславівну (ІПН ); Донську Ірину Андріївну (ІПН ); Шерстюк Наталію Олександрівну (ІПН ); Моргун Юлію Олександрівну (ІПН ); Алієву Тетяну Олександрівну (ІПН ); Лебідь Олену Юріївну (ІПН ); Юрченко Ірину Володимирівну (ІПН ); Царан Володимира Петровича (ІПН ); Філіпович Оксану Євгенівну (ІПН ); Патерка Олега Михайловича (ІПН ); Морозову Олену Романівну (ІПН ); Мартинова Романа Сергійовича (ІПН ); Хан Антона Олександровича (ІПН ); Усову Олену Валеріївну (ІПН ); Подолянко Валентину Миколаївну (ІПН ); Калмикову Олену Валентинівну (ІПН ); Донську Катерину Дмитрівну (ІПН ); Даценко Ганну Олександрівну (ІПН ); Кузнєцову Ганну Євгенівну (ІПН ); Кузнецова Дмитра Юрійовича (ІПН ); Атоженка Андрія Олексійовича (ІПН ).

В судовому засіданні 14.01.2015 р. було оголошено перерву до 15.01.2015 р., після чого розгляд справи було відкладено ухвалою суду до 29.01.2015 р.

В судовому засіданні 29.01.2015 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав для долучення до матеріалів справи докази вручення позовної заяви представнику третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Суд задовольнив клопотання представника позивача та долучив до матеріалів справи відповідні докази.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що спірні банківські операції не можна вважати правочинами, а від так вони і не можуть бути визнані недійсними. Відповідні банківські операції, на думку відповідача, є лише реалізацією права набутого відповідачем за умовами договору №347 від 01.06.2013 р. та договору банківського рахунку від 11.09.2006 р., укладених з ПАТ "Банк Золоті Ворота", тобто правочинами є саме договори, а не банківські операції, здійснені на їх підставі. Окрім того, відповідач зазначає, що посилання позивача на наявність протиправної мети у зв'язку з вчиненням спірних банківських операцій є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач не знав та не міг знати про віднесення ПАТ "Банк Золоті Ворота" до категорії проблемного, адже відповідні відомості відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність" є банківською таємницею.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач також зазначив, що Постанова Правління НБУ №384/БТ від 26.06.2014 р. встановлює обмеження для ПАТ "Банк Золоті Ворота" та не встановлює жодних обмежень для самого відповідача. Відповідач також вважає, що відповідна постанова прийнята за межами наданих повноважень НБУ.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач також зазначає про розгляд Харківським окружним адміністративним судом та Харківським апеляційним судом питання правомірності здійснення правочинів (договорів позики) та банківських операцій, що входять до предмету спору у даній справі. В адміністративному провадженні бездіяльність позивача з приводу виплати фізичним особам наявних на рахунках грошових коштів була визнана протиправною, а правомірність укладення, дійсність договорів позики та правомірність здійснення перерахування відповідачем фізичним особам коштів - підтверджена.

Свої заперечення відповідач виклав у письмових поясненнях (вх.№3376 від 29.01.2015р.), які суд долучив до матеріалів справи.

Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав заперечення, викладені відповідачем.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд встановив наступне.

11 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком "Золоті ворота" (далі - "банк") та відповідачем (як клієнтом) було укладено договір банківського рахунку (далі - "договір банківського рахунку").

Відповідно до п. 1.1 договору банківського рахунку, банк відкриває клієнту поточний (і) рахунок (ки), відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 року (далі - "Інструкція"), для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов цього договору та вимог законодавства України.

Згідно із п. 2.1 договору банківського рахунку банк відкриває клієнту рахунок №965.

Пунктами 4.2.2 та 4.2.3 договору банківського рахунку передбачено, що клієнт має право вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим договором послуг; подавати до банку розрахункові документи (види яких передбачені чинним законодавством України) на паперових носіях, а також електронні розрахункові документи у разі обслуговування клієнта за допомогою систем дистанційного обслуговування.

01 червня 2013 року між банком та відповідачем (як клієнтом) було укладено договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг №347 (далі - "договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг").

Пунктом 1.1 договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг передбачено, що банк надає клієнту, у порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, послуги по обслуговуванню (на підставі платіжних доручень та/або зведених відомостей) виплати заробітної плати, авансів, коштів на відрядження, лікарняних, відпускних, відшкодувань, заохочувальних та/або компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) клієнтом фізичним особам, які перебувають у трудових відносинах з клієнтом або у відносинах найму або інших подібних відносинах за цивільно-правовими договорами (далі - "співробітники"), а також стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, позик, аліментів, які виплачуються (надаються) співробітниками, а також інших доходів і виплат, передбачених цивільно-правовими договорами, укладеними між клієнтом та співробітниками, або інших доходів і виплат, передбачених чинним законодавством України (далі - "доходи і виплати"), які здійснюються на користь співробітників, в безготівковому порядку на їх поточні рахунки, відкриті банком в національній валюті України, на виконання умов договору, з виготовленням та наданням у користування спеціальних платіжних засобів у вигляді пластикових карт (далі "КР").

Зі змісту п. 1.2 договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг вбачається, що відповідач надає банку перелік співробітників, яким будуть відкриті поточні рахунки.

Як стверджують учасники судового процесу, банк відкрив для співробітників відповідача (третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) рахунки, передбачені договором про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг.

Пунктом 2.1.2 договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг визначено, що перерахування доходів і виплат, які підлягають виплаті співробітникам здійснюється на рахунок №80 не пізніше 16.00 год. робочого дня видачі доходів і виплат співробітникам. У разі надходження коштів на вказаний рахунок після 16.00 - днем їх зарахування може бути наступний робочий день.

Відповідач надає банку для здійснення виплат конкретним співробітникам на їх КР спеціальний електронний файл (зведену відомість) або платіжне доручення (оформлене відповідно до вимог чинного законодавства України) з даними про нараховані відповідачем суми доходів і виплат, що підлягають зарахуванню на КР конкретного співробітника (ів), із зазначенням суми, яка підлягає виплаті кожному з них (п. 2.1.3).

Як вбачається з положень п. 3.6 договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг, отримані від відповідача (клієнта) зведена відомість та/або платіжне доручення перевіряються банком на відповідність визначеним договором вимогам. У випадку позитивного результату перевірки, банком здійснюється розподіл коштів, перерахованих до банку згідно зведеної відомості та/або платіжного доручення на КР співробітників.

25 червня 2014 року між відповідачем та третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було укладено наявні в матеріалах справи 52 договори позики (повторної фінансової допомоги) №№6678, 6661, 7538, 2410, 6930, 6792, 6906, 5497, 2173, 6669, 2495, 6672, 6664, 7600, 7112, 7840, 6790, 6784, 6734, 7720, 7604, 0242, 7629, 6735, 6674, 7620, 6736, 6791, 6738, 6654, 6659, 6948, 6658, 6715, 2174, 6682, 6663, 2175, 6940, 2493, 7608, 7478, 7719, 7469, 6936, 6978, 6653, 8161, 4237, 6782, 6750, 1662 (т.с. 1 а.с. 77-128).

26 червня 2014 року постановою Правління Національного банку України №384/БТ (т.с. 1 а.с.13-17) віднесено банк до категорії проблемних строком до 180 днів, установлено для банку обмеження в його діяльності, зокрема, щодо зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в банку.

27 червня 2014 року відповідач надав банку платіжне доручення № 101 від 27 червня 2014 року на суму 6800000,00 грн. (т.с. 1 а.с. 22) для перерахування відповідних коштів з відкритого рахунку №965 на транзитний рахунок №0 для надання фінансової допомоги співробітникам відповідача (третім особам, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у даній справі) для зарахування на карткові рахунки згідно відомості №1999 від 27.06.2014 р.

Для переказу коштів відповідачем було підготовлено та надано банку наявну в матеріалах справи відомість №1999 від 27.06.2014 р. Призначення платежу: повторна фінансова допомога, із визначенням даних, обумовлених п. 2.1.3 договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг.

Як свідчить виписка по особовому рахунку 27.06.2014 р., фінансова допомога співробітникам відповідача була зарахована на транзитний рахунок №0.

27 червня 2014 року банк на підставі договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг зарахував грошові кошти на загальну суму 6800000,00 грн. на карткові рахунки співробітників відповідача (третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у даній справі). Відповідні обставини підтверджуються зведеним меморіальним ордером №02 від 27.06.14 (т.с. 1 а.с.60) та не заперечуються учасниками судового процесу.

04 серпня 2014 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №67 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк Золоті Ворота" банк визнано неплатоспроможним та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

На підставі договору банківського рахунку та договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг, у відповідача виникло право на розпорядження власними коштами, що знаходяться на банківському рахунку, а у банку - виник кореспондуючий обов'язок з виконання розпоряджень відповідача з приводу перерахування цих коштів у порядку, визначеному договорами.

Чинним законодавством визначено порядок здійснення відповідачем розпорядження відносно грошових коштів, що знаходяться на його рахунку, та виконання банком відповідного розпорядження.

Банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження (ч. 1 ст. 1071 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу здійснюється платіжним дорученням.

Переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (п. 1.23 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

На підставі укладених договорів та у визначеному законом порядку, 27.06.2014р. позивач здійснив розпорядження належними йому коштами - надав банку платіжне доручення №101 від 27.06.2014 р. для переказу коштів з рахунку №965 на транзитний рахунок №80 для зарахування на карткові рахунки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Для переказу коштів відповідачем було підготовлено та надано банку наявну в матеріалах справи відомість №1999 від 27.06.2014 р. Призначення платежу: Повторна фінансова допомога, із визначенням даних, обумовлених п. 2.1.3 договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Договором банківського рахунку (п. 3.1.9) та договором про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг (п. 2.1.2) відповідач та банк погодили, що банк виконує розрахункові документи відповідача в день їх надходження, якщо вони надійшли у робочий (банківський) день до 16.00 год., а якщо після цього часу - на наступний робочий (банківський день).

На виконання договірних зобов'язань, 27.06.2014 р. банк списав кошти відповідача з рахунку №965 та переказав їх на транзитний рахунок №80 із подальшим їх зарахуванням на карткові рахунки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Факт виконання банком своїх зобов'язань за договорами підтверджується зведеним меморіальним ордером №02 від 27.06.14 (т.с. 1 а.с.60) та не заперечується учасниками судового процесу.

З огляду на наведене, ініційований відповідачем платіжним дорученням №101 від 27.06.2014 р. переказ коштів з рахунку №965 на транзитний рахунок №80 для зарахування на карткові рахунки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - є реалізацією його прав та виконанням банком обов'язків, визначених договором банківського рахунку від 11.09.2006 р. та договором про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг №347 від 01.06.2013 р.

Посилання відповідача на недійсність банківських операцій (як правочинів) у зв'язку з їх вчиненням з порушенням вимог чинного законодавства, а саме існуючої заборони на банківські операції, встановленої у постанові Правління НБУ №384/БТ від 26.06.2014р., ч. 3 ст. 5, ч. 6 ст. 334 ГК України; абз. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4, п. 7, п.12 ч. 1 ст. 73 та ст. 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; абз. 24 п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Національний банк України", п.4 ч.2, ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ч. 1 ст.207 ГК України - є юридично неспроможними, про що суд зробив висновок з наступного.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Терміном "законодавство" охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України (Рішення Конституційного Суду України №12-рп/98 від 09.07.1998 р.).

Постанова Правління НБУ №384/БТ від 26.06.2014р. не є актом цивільного законодавства, тому чинність правочину, що оспорюється, не може оцінюватися виходячи з її положень, а невідповідність правочину вимогам Постанови Правління НБУ №384/БТ від 26.06.2014р. не може бути підставою його недійсності за приписами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Оспорювані позивачем банківські операції не можуть бути визнані недійсними і на підставі ч. 3 ст. 5, ч. 6 ст. 334, ч. 1 ст.207 ГК України; абз. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4, п. 7, п.12 ч. 1 ст. 73 та ст. 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність"; абз. 24 п. 1 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про Національний банк України". Положення відповідних актів цивільного та господарського законодавства закріплюють загальні положення про правила господарських відносин, правовий статус банків та повноваження Національного банку України, врегульовують відносини банку та Національного банку України тощо. При цьому, відповідні норми не встановлюють вимоги щодо правочинів та не визначають підстави їх недійсності.

Положення п.4 ч.2, ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 10.04.2014 р., яка діяла на момент вчинення правочинів, що оспорює позивач) також не свідчать про недійсність оспорюваного позивачем правочину.

Так, відповідно до п.4 ч.2, ч. 3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 10.04.2014 р.), нікчемними є договори, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які, як обов'язковий критерій, передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку.

Правочин - банківські операції, що оспорюються позивачем, не є договором, що передбачає платіж чи операцію з майном з метою надання пільг відповідачу чи третім особам, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки, як встановлено судом вище, оспорюваний правочин здійснений на виконання чинних договірних зобов'язань банку на підставі договору банківського рахунку від 11.09.2006 р. та договору про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб та надання послуг №347 від 01.06.2013 р.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що банківські операції, які становлять предмет дослідження у даній справі є чинними, а позовні вимоги в частині визнання недійсними банківських операцій, що проведені за участі КП "Жилкомсервіс" та ПАТ "Банк Золоті Ворота" 27.06.2014 року, а саме: перерахування грошових коштів в сумі 6800000,00 грн. з поточного рахунку КП "Жилкомсервіс" №965, що відкритий йому в ПАТ "Банк Золоті Ворота", на транзитний поточний рахунок №80 в ПАТ "Банк Золоті Ворота", списання ПАТ "Банк Золоті Ворота" з транзитного рахунку №80 в ПАТ "Банк Золоті Ворота" та зарахування на 52 поточні (карткові) рахунки співробітників КП "Жилкомсервіс", що відкриті їм в ПАТ "Банк Золоті Ворота" у вигляді фінансової допомоги в загальній сумі 6800000,00 грн., згідно із платіжною відомістю №1999 від 27.06.2014 р. - не підлягають задоволенню.

Щодо посилань позивача на наявність у відповідача обмежень щодо розпорядження власними коштами у зв'язку з набуттям банком статусу проблемного та введення для банку заборони на зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих у банку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою правління Національного банку України № 384/БТ від 26.06.2014р. про віднесення ПАТ «Банк Золоті Ворота» до категорії проблемних віднесено цей банк до категорії проблемних та встановлено для нього обмеження в його діяльності, в тому числі й щодо зарахування на рахунки фізичних осіб коштів, що переказуються з рахунків, відкритих в ПАТ «Банк Золоті Ворота».

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що Постанова Правління Національного банку України № 384/БТ від 26.06.2014р. стосується встановлення вимог та обмежень щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів, в тому числі, забороняючи банку виконувати розпорядження його клієнтів на перерахування належних їм коштів, які знаходяться на банківських рахунках цього банку, на рахунки фізичних осіб.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що доказів того, що відповідач знав, або повинен був знати про отримання банком статусу проблемного та заборону останньому здійснювати перерахування коштів на поточні рахунки фізичних осіб, позивач суду не надав, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Обставини необізнаності відповідача про вказані факти позивачем, в порушення ст.ст.4-3, 33, 34 ГПК України, не спростовані належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідно до Постанови правління Національного банку України № 384/БТ від 26.06.2014р. про віднесення ПАТ «Банк Золоті Ворота» до категорії проблемних було встановлено вимоги та обмеження щодо діяльності самого банку, а не його клієнтів на розпорядження власними коштами та відповідач, звертаючись до банку із платіжним дорученням №101 від 27.06.2014 р., не знав та не міг знати про існування будь-яких правових перешкод для зарахування банком на рахунки третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, коштів з банківського рахунку відповідача.

Не підтверджуються матеріалами справи і посилання позивача на наявність між попереднім керівництвом банку та відповідачем попередньої домовленості на вчинення спірних банківських операцій з переказу коштів.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу і на той факт, що позивачем не надано до суду і доказів того, що станом на момент здійснення банком спірних банківських операцій, ПАТ "Банк Золоті ворота" отримав Постанову Правління Національного Банку України №384/БТ від 26.06.2014р.

Відповідно до п. 7.8 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №346 від 17.08.2012 р., Національний банк не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття рішення про обмеження окремих видів операцій банку забезпечує отримання банком цього рішення під підпис його уповноваженого представника на другому примірнику супровідного листа із зазначенням дати та часу отримання (далі - момент отримання). Саме з моменту отримання відповідного рішення банк втрачає право на здійснення певних банківських операцій.

Банк з моменту отримання рішення Національного банку про припинення здійснення окремого виду операцій утрачає право на їх здійснення. Отримання банком рішення Національного банку про припинення окремого виду здійснюваних банком операцій є підставою для ініціювання розірвання банком з клієнтами відповідних договорів на здійснення цих операцій (п. 7.11 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства).

Таким чином, лише з моменту отримання Постанови Правління Національного Банку України №384/БТ від 26.06.2014р. ПАТ "Банк Золоті ворота" втратив право на здійснення оспорюваних правочинів.

При цьому, суд ще раз бажає за необхідне підкреслити висновок про те, що саме банк був позбавлений права проводити спірні банківські операції, а не відповідач у даній справі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог стосовно визнання оспорюваних правочинів (банківських операцій) недійсними.

Вимога позивача про відновлення правового становища, що існувало до вчинення спірних банківських операцій є похідною від вимоги про визнання таких операцій недійсними. Враховуючи, що суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині визнання недійсними спірних банківських операцій, позовні вимоги в частині застосування реституції також не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з метою повного дослідження всіх обставин справи у їх сукупності, суд вважає за необхідне надати правову оцінку також і іншим обставинам, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Заперечення відповідача щодо позовних вимог, обґрунтовані посиланням на неможливість віднесення оспорюваних банківських операцій до правочинів, суперечать положенням ст.202 ЦК України.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на протиправність мети договорів позик, відповідно до яких було здійснено перерахування коштів за спірними банківськими операціями, спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до постанови Харківського окружного адміністративного суду від 14.11.2014 р., яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2014 р. у справі №820/17915/14 (предметом доказування в якій, серед іншого, були обставини дійсності договорів позики (повторної фінансової допомоги)) - відповідні договори визнані такими, що відповідають вимогам чинного цивільного законодавства та є дійсними.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 ГПК України).

Отже, враховуючи положення ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини дійсності договорів позик повторному доказуванню не підлягають.

Крім того, суд вважає, що це питання взагалі не входить до предмету доказування у даній справі.

Позиція позивача з приводу протиправності поведінки відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, у зв'язку із зверненням останніх із позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії - не мають під собою правового підґрунтя, оскільки можливість звернення до суду за захистом свого права гарантована кожному Конституцією України.

Крім того, суд вважає, що це питання також не стосується предмету доказування у даній справі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 44 цього ж Кодексу розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

У випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується (п. 4.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

З огляду на наведене, судовий збір у даній справі не стягується.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 626, 627, 629, 1066, 1067, 1068 ЦК України, ст.ст. 1, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та керуючись ст.ст. ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 35, 43, 44, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 03.02.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк