ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа № 918/1801/14

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Щербині С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД"

про стягнення заборгованості в сумі 84 423 грн. 09 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 09 лютого 2015 року, відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД" (далі - відповідач, ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" ) про стягнення заборгованості в сумі 84 423 грн. 09 коп., з яких 78 200 грн. - борг за непоставлений товар, 5 708 грн. 60 коп. - інфляційні втрати, 514 грн. 19 коп. - 3% річних, 8 440 грн. - за послуги адвоката.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на нездійснення поставки відповідачем товару на суму оплачених ним рахунків-фактур в розмірі 78 200 грн., у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача вартість оплаченого, проте не поставленого товару.

Ухвалою суду від 16 грудня 2014 року позовну заяву від 08.12.2014р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/1801/14, розгляд якої призначено на 26 грудня 2014 року.

26 грудня 2014 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13 січня 2015 року.

12 січня 2015 року від представника позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів та заяву про розгляд справи без участі позивача.

Крім того, 12 січня 2015 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 13 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 26 січня 2015 року.

26 січня 2015 року від представника відповідача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло доповнення до відзиву.

Ухвалою суду від 26 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 09 лютого 2015 року. Крім того, вказаною ухвалою зобов'язувалося відповідача надати докази поставки товару позивачу згідно рахунків-фактур № 00000138, №00000139 від 16.09.2014р..

27 січня 2015 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли доповнення до позовної заяви від 19.01.2015р., а саме збільшення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Позивач просить стягнути з відповідача 87 195 грн. 14 коп., з яких 78 200 грн. - борг за непоставлений товар, 8 211 грн. - інфляційні втрати, 784 грн. 14 коп. - 3% річних, 1 827 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, 55 грн. 45 коп. - судовий збір за збільшення позовних вимог, 8 440 грн. - за послуги адвоката. Вказана заява прийнята судом до розгляду, оскільки відповідає вимогам ГПК України.

У судове засідання 09 лютого 2015 року позивач не з'явився, однак 06 лютого 2015 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подав клопотання про розгляд справи без участі позивача та/або його представника.

У судове засідання 09 лютого 2015 року представник відповідача не з'явився, однак належним чином був повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, що підтверджується особистим підписом представника ОСОБА_2 у наявній в матеріалах справи розписці про відкладення розгляду справи від 26.01.2015р. (а.с. 67). Крім того, відповідач будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представників сторін.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, 16 вересня 2014 році між сторонами було досягнуто усної домовленості, за якою ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" зобов'язалося поставити товар ФОП ОСОБА_1, а останній зобов'язався прийняти та оплатити його вартість. Про досягнення між сторонами такої домовленості стверджує позивач у позовній заяві та не заперечує відповідач під час розгляду справи.

16 вересня 2014 року відповідач направив на електронну адресу позивача рахунки-фактури №00000138, №00000139 від 16.09.2014р. на оплату замовленого товару в сумі 88 300 грн. (засвідчені копії рахунків-фактур наявні у справі).

Позивач, у свою чергу, на підставі виставлених останньому рахунків-фактур №00000138, №00000139 від 16.09.2014р. платіжними дорученнями №2462 від 16.09.2014р. на суму 55 000 грн., №2463 від 16.09.2014р. на суму 9 200 грн., №2457 від 16.09.2014р. на суму 14 000 грн. здійснив попередню оплату поставки товарів на розрахунковий рахунок ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" на загальну суму 78 200 грн., згідно з призначенням платежу як "за яловичі субпродукти згідно договору б/н від 16.09.2014р. (а.с.12-14). Проте, за словами позивача, відповідачем на зазначену суму товар йому поставлено не було.

Представник позивача пояснив, що договір купівлі-продажу у формі єдиного документу не складався.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Статтею 638 ЦК України та частиною 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт виставлення відповідачем рахунку на оплату товару та оплати його позивачем свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з поставки товару, укладеного останніми у спрощений спосіб, відтак, в силу ст. 712 ЦК України, істотними умовами договору поставки є предмет та ціна, які узгоджені сторонами спору у названих документах.

Як зазначає позивач, станом на момент звернення з позовом до господарського суду Рівненської області, відповідач не здійснив поставку товару на суму 78 200 грн. і в свою чергу, не повернув сплачені за товар кошти. У зв'язку з чим, станом на момент звернення позивача до суду, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 78 200 грн..

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною другою статті 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Стаття 669 ЦК України передбачає, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Згідно статті 670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

В зв'язку з невиконанням відповідачем свого обов'язку стосовно передачі товару, вимога позивача про повернення грошових коштів є правомірною.

Відповідно до п. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З метою досудового врегулювання спору, 17 жовтня 2014 року позивач направив відповідачу претензію №1 від 07.10.2014р., яку ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" отримало 21.10.2014р., що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, з проханням повернути грошові кошти в сумі 78 200 грн. чи поставити товар на зазначену суму. (а.с.15-17).

Вимога, яка була пред'явлена позивачем була отримана відповідачем, в зв'язку з чим у нього виник обов'язок повернути кошти за непоставлений товар. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та належного реагування.

Відтак, враховуючи те, що сума боргу відповідача, яка складає 78 200 грн., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" на момент прийняття рішення не надало документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ФОП ОСОБА_1 до ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" про стягнення вказаної суми, у зв'язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі статті 625 ЦК України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні в сумі 8 211 грн. та три проценти річних в сумі 784 грн. 14 коп., нарахованих з 16.09.2014р. по 19.01.2015р. на суму перерахованої ним попередньої оплати товару в розмірі 78 200 грн..

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд відзначає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки ці санкції застосовується виключно до грошових зобов'язань, в той час, як стягнення з постачальника суми передоплати за товар, не вважається грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року у справі №3-30гс13).

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 784 грн. 14 коп. та інфляційних у розмірі 8 211 грн..

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що задоволенню підлягають вимога позивача про стягнення з ТзОВ "Компанія "Зевс ЛТД" на користь ФОП ОСОБА_1 78 200 грн. - суми боргу за непоставлений товар, що стверджується матеріалами справи, є законною та обґрунтованою. У решті позовних вимог необхідно відмовити, а саме в стягненні 3% річних у розмірі 784 грн. 14 коп. та інфляційних у розмірі 8 211 грн..

Крім того, позивач посилаючись на приписи ст.ст. 44, 49 ГПК України просить суд покласти на відповідача понесені ним витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 8 440 грн..

В підтвердження понесених судових витрат на послуги адвоката у розмірі 8 440 грн., позивач посилається на договір №01 про надання адвокатських послуг від 10.10.2014р., акт про прийняття-передачі наданих послуг від 01.01.2015р., квитанцію №1 від 01.01.2015р. на суму 8 440 грн., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_2, виданого на ім'я ОСОБА_3.

Відповідно до частини 3 статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, а також порядок і умови надання правової допомоги, права й обов'язки адвокатів. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 1 розділу I цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до вимог ст. 30 Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно із приписами п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013р. № 7 відшкодування витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 укладено договір №01 про надання адвокатських послуг від 10.10.2014р. (далі - договір), за умовами якого виконавець зобов'язується надати замовнику-позивачу послуги з правового супроводження повернення заборгованості, що виникла перед замовником у ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД», а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі послуги, а саме: - послуги, пов'язані з наданням юридичних консультацій та роз'яснень з юридичних питань, що стосуються повернення наявної заборгованості; - складання процесуальних документів (претензій, листів, позовних заяв, тощо), пов'язаних з поверненням заборгованості; - правова допомога при оформленні договорів, заяв, скарг, та інших документів, які необхідні замовнику для здійснення повернення заборгованості; - представництво та захист інтересів замовника в господарському суді. (п. п. 1.1 - 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору в розмірі 16 880 грн., з яких: 8 440 грн. сплачується замовником за складання процесуальних та інших документів та судовий супровід по першій інстанції з питань повернення заборгованості, що виникла перед замовником у ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД»; 8 440 грн. сплачується замовником за складання процесуальних та інших документів та судовий супровід по апеляційній інстанції з питань повернення заборгованості, що виникла перед замовником у ТзОВ «Компанія «Зевс ЛТД».

Відповідно до п. 4.1. договору замовник сплачує виконавцю суму, розмір якої визначений в .п. 3.1. договору, шляхом банківського переказу на поточний рахунок або готівкою, в момент підписання акту виконаних робіт.

На виконання умов договору адвокат ОСОБА_3 надав позивачу передбачені договором послуги з виконання правової роботи .

За надані адвокатські послуги позивач сплатив на користь адвоката грошові кошти в розмірі 8 440 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 01.01.2015р. на суму 8 440 грн., завірена копія якої залучена до матеріалів справи.

Згідно сформованого Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, що міститься на веб-сайті Національної асоціації адвокатів України, адвокат - ОСОБА_3 діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20.05.2013р. НОМЕР_2. Копія витягу міститься в матеріалах справи.

Статус особи, яка представляла інтереси позивача за вказаним договором, відповідає вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013р. № 7 вирішуючи питання про розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З огляду на зазначене, суд, з урахуванням обставин справи, обмежує розмір відшкодування судових витрат з оплати послуг адвоката до 2 500 грн., з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Відповідно до ст. 49 ГПК України сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1 638 грн. 52 коп..

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Зевс ЛТД" (35600, м.Дубно, вул. К.Савура, 6, ) на користь Фізичної особи-підприємець ОСОБА_1 (18021, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму боргу за непоставлений товар в розмірі 78 200 (сімдесят вісім тисяч двісті) грн., витрат на послуги адвоката в розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) грн., а також 1 638 (одну тисячу шістсот тридцять вісім) грн. 52 коп. витрат по оплаті судового збору.

У решті позовних вимог, а саме в стягненні 3% річних в сумі 784 грн. 14 коп., інфляційних в сумі 8 211 грн. - відмовити.

Ухвалою суду повернути Фізичній особі-підприємець ОСОБА_1 (18021, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з Державного бюджету України 55 грн. 45 коп. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №21 від 22 січня 2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №918/1801/14.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 09.02.2015 р.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1- до справи;

2- позивачу рекомендованим (18021, АДРЕСА_1);

3- відповідачу рекомендованим (35600, м.Дубно, вул. К.Савура, 6).