ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа № 922/4356/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Ященко Р.Ю.,

відповідача - Мартиненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4353 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2014 року у справі

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до ПАТ "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (відповідач) про стягнення втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення у розмірі - 383333,76грн. та 3 % річних у розмірі 163835,80грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 року № 14/2262/11 у частині повного та своєчасного розрахунку.

Відповідач в обґрунтування своєї позиції по справі проти заявлених позивачем вимог заперечував частково у частині стягнення 3% річних у розмірі 6301,38 грн., посилаючись на безпідставне включення позивачем до періоду прострочення 27.12.2014 року - день погашення заборгованості заліком зустрічної однорідної вимоги.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.11.2014 року (суддя Ємельянова О.О.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 383333,76грн. інфляційних втрат, 157534,42грн. - 3 % річних та 10817,36грн. витрат по сплаті судового збору. В частині вимог про стягнення 6301,38грн. - 3% річних в позові відмовлено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення змінити в частині розподілу судових витрат, поклавши 10 817,36 грн. судового збору на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник вказує, що оскільки на момент звернення позивача до суду заборгованості за основним зобов'язанням відповідач не мав, а компенсаційні нарахування (ч.2 ст. 625 ЦК України) були нараховані за більший період, ніж встановлено чинним законодавством, відповідач вважає, що місцевий господарський суд повинен був на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України розглянути питання про покладення судового збору на позивача, оскільки саме внаслідок його неправильних дій в цій частині виник спір.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

30 вересня 2011 року між позивачем (Продавець) та відповідачем (Покупець) був укладений договір № 14/2262/11 купівлі-продажу природного газу (надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець зобов'язався передати Покупцеві у 4 кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (надалі - газ) для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору Позивач поставив протягом жовтня 2011 року - грудня 2012 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 301105526,40грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 30% попередньої оплати вартості планових обсягів поставки природного газу за 5 днів до початку здійснення поставки. Решта 70% сплачується Покупцем протягом місяця поставки, але не пізніше 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач, в порушення умов Договору та взятих на себе зобов'язань не здійснив оплату за спожитий природній газ у встановлені строки.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.08.2012 року у справі № 5023/2764/12 стягнуто з публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" на користь публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України" 64886867,94 грн. основного боргу за прострочення виконання зобов'язання жовтня 2011 року - квітня 2012 року за період з 14.11.2011 року по 24.05.2012 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2012 року у справі № 5023/2764/12 рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2012 року у справі № 5023/2764/12 у частині стягнення з публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" 147000,00 грн. основного боргу скасовано та провадження в цій частині позовних вимог припинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.02.2013 року у справі № 5023/2764/12 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2012 року та рішення господарського суду Харківської області від 23.08.2012 року у справі № 5023/2764/12 в частині залишення без розгляду стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних скасовано, в скасованій частині справу № 5023/2764/12 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.04.2013 року у справі № 5023/2764/12 стягнуто з публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" на користь публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України" інфляційні втрати у розмірі 564003,05 грн. та 3% річних у розмірі 726515,08 грн. за прострочення виконання зобов'язання жовтня 2011 року - квітня 2012 року, за період з 14.11.2011 року по 24.05.2012 року.

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, фактичне погашення суми основного боргу відповідач здійснив лише 07.12.2012 року, внаслідок чого основний борг продовжував існувати в період з 25.05.2012 року по 07.12.2012 року.

Тому керуючись положеннями договору, а також статті 625 Цивільного кодексу України позивачем було додатково нараховано за період з 25.05.2012 року по 07.12.2012 року втрати від інфляційних процесів та 3% річних.

Листом від 27.12.2013 року № 26-6832/1.5-13 позивач звернувся до відповідача із вимогою сплатити за зобов'язаннями лютому-липні 2012 року та жовтні-грудні 2012 року за період з 25.05.2012 року по 07.12.2012 року суму основного боргу у розмірі 76666752,00 грн. та нараховані штрафні санкції на загальну суму 22461923,73 грн. (а.с. 55-56).

Як зазначає позивач, згідно листа (вх. № 6903/25-13 від 27.12.2013р. (а.с. 57) відповідач визнав основний борг та штрафні санкції по договору № 14/2262/11 від 30.09.2011р. за зобов'язаннями у лютому-липні 2012 року та жовтні-грудні 2012 року за період з 25.05.2012р. по 07.12.2012р., проте фактичне погашення суми основного боргу та нараховані штрафні санкції здійснив лише 27.12.2013р., шляхом подання заяви про припинення зобов'язання заліком зустрічної однорідної вимоги (вх. № 6905/25-13 від 27.12.2013р.), внаслідок чого основний борг продовжував існувати в період з 02.12.2013р. по 27.12.2013р.

Керуючись положеннями Договору, а також статті 625 Цивільного кодексу України позивачем було додатково донараховано втрати від інфляційних процесів, що складають 383333,76 грн., та три відсотки річних у розмірі 163835,80грн. за період з 02.12.2013р. по 27.12.2013р. які він просить суд стягнути з відповідача.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання позивачем на суму основного боргу нараховані відповідачу інфляційні у розмірі 383333,76 грн., та 3% річних у розмірі 163835,80 грн. за період з 02.12.2013 року по 27.12.2013 року.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача, перевіривши періоди нарахування останнім вказаних сум інфляційних суд дійшов висновку про те, що відповідні розрахунки є вірними, та відповідають нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 383333,76 грн. інфляційних є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача 3% річних у розмірі 163835,80 грн. за період з 02.12.2013 року по 27.12.2013 року, колегія суддів зазначає наступне.

При дослідженні розрахунків позивача судом встановлено, що при визначенні періоду нарахування 3% річних позивачем було враховано 27 грудня 2014 року - день, коли публічному акціонерному товариству "Харківська ТЕЦ-5" було вручено позивачу заяву № 01-12/2160 від 27.12.2013 року (вх. № 6905/25-13) якою погашено заборгованість по зобов'язанням за жовтень 2011 року - грудень 2012 року заліком зустрічної однорідної вимоги.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 601 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб'єкта господарських відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов'язання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки суб'єкт господарських відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов'язання. (Зазначена правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 30.07.2014 року у справі № 910/23600/13).

Відповідно до пункту 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно правової позиції постанов Вищого господарського суду України від 16.09.2014 року у справі № 904/2096/14, від 02.07.2014 року у справі № 910/21901/13 за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вказане обмеження стосується і процентів річних, які нараховуються кредитором відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних підлягають частковому задоволенню на суму 157534,42 грн. за період з 02.12.2013р. по 26.12.2013р. В частині вимог про стягнення 6301,38 грн. - 3% річних суд відмовляє в задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керувався статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, та у зв'язку із доведенням спору до суду із вини відповідача судові витрати у розмірі 10817,36грн. судом покладено на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Вина відповідача у доведенні господарського спору між сторонами до суду повністю підтверджується матеріалами справи.

Що ж до помилки позивача при проведенні розрахунку позовних вимог, то в цій частині позивачу відмовлено у задоволенні позову. Враховуючи те, що судовий збір місцевим господарським судом покладено на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, помилка позивача, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, не впливає на розмір фактично покладеного на відповідача оскаржуваним рішенням судового збору.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18.11.2014 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.02.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Медуниця О.Є.