РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2015Справа № 910/429/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг»
простягнення 5924 грн. 20 коп.
Представники сторін:

від позивача: Карабань Є.П. - представник за довіреністю б/н від 27.01.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.01.2015 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» надійшла позовна заява з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» про стягнення 5924 грн. 20 коп., з яких 4514 грн. 56 коп. основного боргу, 645 грн. 47 коп. пені, 113 грн. 29 коп. 4% річних та 650 грн. 88 коп. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 не в повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 4514 грн. 56 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати за поставлений товар, позивачем нараховано пеню в розмірі 645 грн. 47 коп. та 4% річних в розмірі 113 грн. 29 коп. відносно кожного простроченого платежу за видатковими накладними окремо, а також інфляційні втрати в розмірі 650 грн. 88 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 порушено провадження у справі № 910/429/15-г та справу призначено до розгляду на 30.01.2015.

У судовому засіданні 30.01.2015 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи, та оригінал Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 для огляду; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 30.01.2015 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19899754 від 15.01.2015/

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 30.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

08.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» (покупець) укладено Договір поставки № 04-1013, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю, а покупець прийняти і сплатити алкогольні напої в пляшках у асортименті, кількості і за ціною, що зазначаються у відповідних специфікаціях та/або рахунках-фактурах, видаткових накладних.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 04-1013, найменування товару, його асортимент та ціна визначається специфікацією (рахунком-фактурою, видатковою накладною), що є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п. 2.2 Договору поставки № 04-1013, вартість товарної позиції і сума всієї партії товару зазначається у рахунках-фактурах та видаткових накладних, що складаються постачальником на підставі заявок покупця. Вартість доставки товару до пунктів поставки входить у вартість товару.

Загальна ціна Договору визначається сумарною вартістю товару, поставленого постачальником покупцю за товаросупроводжувальними документами, складеними на підставі заявок покупця (п. 2.3 Договору поставки № 04-1013).

Згідно з п. 2.7 Договору поставки № 04-1013, оплата товару здійснюється перерахуванням коштів на поточний рахунок постачальника, а датою оплати вважається дата зарахування коштів на цей рахунок.

Відповідно до п. 10.1 Договору поставки № 04-1013, він набирає сили з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє невизначений строк.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України, реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 позивач поставив відповідачу узгоджений товар на загальну суму 5514 грн. 56 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних № РН-1114004 від 14.11.2013 на суму 480 грн. 00 коп., № РН-1108003 від 08.11.2013 на суму 240 грн. 00 коп., № РН-1108004 від 08.11.2013 на суму 587 грн. 48 коп., № РН-1009015 від 09.10.2013 на суму 240 грн. 00 коп., № РН-1009014 від 09.10.2013 на суму 240 грн. 00 коп., № РН-1009012 від 09.10.2013 на суму 1863 грн. 54 коп. та № РН-1009011 від 09.10.2013 на суму 1863 грн. 54 коп.

Вказані видаткові накладні підписані та скріплені печатками уповноважених представниками сторін.

Відповідно до п. 2.4 Договору поставки № 04-1013, покупець зобов'язаний оплачувати поставлений та реалізований товар за цінами, зазначеними у відповідності до рахунків-фактур, видаткових накладних та/або специфікації кожні 14 календарних днів по мірі його реалізації з одночасним наданням письмового звіту (допускається надання по е-mail) про залишки нереалізованого товару.

Згідно з п. 2.5 Договору поставки № 04-1013, товар, що нереалізований та не оплачений протягом 6 місяців, або якщо кінцевий термін його споживання залишився не більше 6 місяців, підлягає поверненню постачальникові за умови збереження його товарного виду (в т.ч. має бути наявна неушкоджена акцизна марка та контр етикетка) та споживчих властивостей. Останній день шестимісячного періоду з дня поставки товару та/або останній день перед настанням шестимісячного строку до закінчення терміну його споживання сторони погоджуються вважати днем реалізації товару.

Таким чином, сторони погодили, що оплата за товар повинна здійснюватися кожні 14 календарних днів по мірі його реалізації з одночасним наданням звіту про залишки нереалізованого товару.

Однак, ні позивачем, ні відповідачем не було надано суду доказів щодо обсягу реалізованого покупцем товару.

За таких умов, суд бере до уваги положення п. 2.5 Договору та статті 692 Цивільного кодексу України, з урахуванням письмових пояснень позивача, викладених у позові, та приходить до висновку, що у будь-якому випадку оплата товару має здійснюватись не пізніше 6 місяців з дати його поставки (який і вважається днем його реалізації у випадку відсутності доказів його реалізації у більш ранній строк або доказів його повернення продавцю).

Враховуючи умови оплати товару, викладені у п.п. 2.4 та 2.5 Договору поставки № 04-1013, суд приходить до висновку, що кінцевим строком оплати товару, поставленого за видатковими накладними від 09.10.2013 є 09.04.2014, за видатковими накладними від 08.11.2013 - 08.05.2014 та за видатковою накладною від 14.11.2013 - 14.05.2014.

Як встановлено судом, відповідач частково виконав свій обов'язок з оплати поставленого позивачем товару, сплативши 07.11.2013 грошові кошти в розмірі 1000 грн. 00 коп., що підтверджується банківською випискою по рахунку № 7367.

При цьому, суд приймає до уваги пояснення позивача, надані ним у судовому засіданні 30.01.2015, що у зв'язку з відсутністю чіткого призначення платежу, грошові кошти в розмірі 1000 грн. 00 коп. були зараховані позивачем в оплату товару, поставленого за видатковою накладною № РН-1009011 від 09.10.2013 на суму 1863 грн. 54 коп., в погашення заборгованості, яка виникла раніше.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором поставки № 04-1013 від 08.10.2013 в загальному розмірі 4514 грн. 56 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наявність та розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» за Договором поставки № 04-1013 від 08.10.2013 в розмірі 4514 грн. 56 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати за поставлений товар в розмірі 4514 грн. 56 коп., у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» суми основного боргу в розмірі 4514 грн. 56 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті за поставлений товар, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 472 грн. 71 коп., нараховану за видатковими накладними від 09.10.2013 за період з 09.04.2014 по 02.12.2014, пеню в розмірі 110 грн. 29 коп., нараховану за видатковими накладними від 08.11.2013 за період з 08.05.2014 по 02.12.2014, та пеню в розмірі 62 грн. 47 коп., нараховану за видатковою накладною від 14.11.2014 за період з 14.05.2014 по 02.12.2014, що разом становить 645 грн. 47 коп.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2 Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 сторони погодили, що у випадку прострочення сплати за поставлений та реалізований товар покупець зобов'язаний сплатити на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення, від несплаченої вчасно суми за кожний день такого прострочення.

Крім того, умовами Договору сторони визначили інший період нарахування пені аніж той, що передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, зазначивши, що нарахування штрафних санкцій, визначених цим Договором, припиняється через 1 рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем невірно визначений початок періоду нарахування пені.

Відповідно до частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд зазначає, що враховуючи умови, викладені в п. 2.5 Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 та ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, беручи до уваги заявлений позивачем період нарахування пені, обґрунтованим є нарахування пені з 10.04.2014 для видаткових накладних від 09.10.2013, з 09.05.2014 для видаткових накладних від 08.11.2013 та з 15.05.2014 для видаткової накладної від 14.11.2013.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» підлягає стягненню пеня в загальному розмірі 643 грн. 65 коп. (471 грн. 58 коп. пені за видатковими накладними від 09.10.2013 за період з 10.04.2014 по 02.12.2014; 109 грн. 85 коп. пені за видатковими накладними від 08.11.2013 за період з 09.05.2014 по 02.12.2014 та 62 грн. 22 коп. пені за видатковою накладною від 14.11.2014 за період з 15.05.2014 по 02.12.2014), у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» пені в розмірі 645 грн. 47 коп. підлягають частковому задоволенню в розмірі 643 грн. 65 коп.

Крім того, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 4% річних в загальному розмірі 113 грн. 29 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 7.2 Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 сторони встановили інший розмір процентів від простроченої суми, ніж зазначений у статті 625 Цивільного кодексу України, зазначивши його на рівні 4 % річних від простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 4% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем невірно визначений початок періоду нарахування 4% річних.

Суд зазначає, що враховуючи умови, викладені в п. 2.5 Договору поставки № 04-1013 від 08.10.2013 та ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, беручи до уваги заявлений позивачем період нарахування 4% річних, обґрунтованим є нарахування 4% річних з 10.04.2014 для видаткових накладних від 09.10.2013, з 09.05.2014 для видаткових накладних від 08.11.2013 та з 15.05.2014 для видаткової накладної від 14.11.2013.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» підлягають стягненню 4% річних в загальному розмірі 112 грн. 79 коп. (83 грн. 30 коп. 4% річних за видатковими накладними від 09.10.2013 за період з 10.04.2014 по 02.12.2014; 18 грн. 86 коп. 4% річних за видатковими накладними від 08.11.2013 за період з 09.05.2014 по 02.12.2014 та 10 грн. 63 коп. за видатковою накладною від 14.11.2013 за період з 15.05.2014 по 02.12.2014), у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» 4% річних в розмірі 113 грн. 29 коп. підлягають частковому задоволенню в розмірі 112 грн. 79 коп.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 650 грн. 88 коп. інфляційних втрат за загальний період нарахування з квітня 2014 року по жовтень 2014 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» інфляційних втрат в розмірі 650 грн. 88 коп. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Яппі Трейдинг» (01021, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 28/2, оф. 43; ідентифікаційний код: 37265690) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Дінастія» (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, буд. 14; ідентифікаційний код: 38118770) суму основного боргу в розмірі 4514 (чотири тисячі п'ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп., пеню в розмірі 643 (шістсот сорок три) грн. 65 коп., 4% річних в розмірі 112 (сто дванадцять) грн. 79 коп., інфляційні втрати в розмірі 650 (шістсот п'ятдесят) грн. 88 коп. та судовий збір в розмірі 1826 (одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. 28 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.02.2015

Суддя І.М. Отрош