КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 910/21925/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі Філімонова І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.11.14року. (повний текст якого підписано 24.11.14р.)

у справі №910/21925/14 (суддя - Картавцева Ю.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва

про стягнення 19256. 88 грн.

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства «Уиївжитлоспецексплуатація» до Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва про стягнення коштів в розмірі 24 743,06 грн. (20 777, 02 грн. - основний борг, 915, 04 грн. - пеня, 2 696, 32 грн. - інфляційна складова, 354, 68 грн. - 3% річних).

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем від 26.09.13 р., яке полягає у неповній оплаті коштів за надані послуги, у зв'язку з чим у відповідача станом на момент звернення до суду утворилась заборгованість у розмірі 20 777, 02 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 915,04 грн., 354,68 грн. три проценти річних, 2696,32 грн. інфляційних нарахувань за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/21925/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі міста Києва (01033, м. Київ, вул. Володимирська 69-Б, ідентифікаційний код 38039757) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01034, м. Київ, вул. Володимирська будинок 51-А, ідентифікаційний код 03366500) основний борг у розмірі 14 977 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят сім) грн. 02 коп., 3% річних у розмірі 390 (триста дев'яносто) грн. 12 коп., пеню у розмірі 1 193 (одна тисяча сто дев'яносто три) грн. 42 коп., інфляційні збитки у розмірі 2 696 (дві тисячі шістсот дев'яносто шість) грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Вищезазначене рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідно до договору про надання послуг від 26.09.2013 року позивачем було надано відповідачу послуги з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання будинкових інженерних систем на загальну суму 38 160,10 грн., однак відповідачем зобов'язання по оплаті наданих йому послуг були виконані частково у розмірі 17 383,08 грн., у результаті чого у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 20 777,02 грн. Оскільки доказів погашення суми заборгованості відповідачем надано не було, суд визнав за правомірне задоволення вказаної позовної вимоги.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/21925/14, та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду м. Києва прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року апеляційну скаргу, прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2015 року у наступному складі суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді - Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 р. у справі № 910/21925/14 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 р. у справі № 910/21925/14.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно було встановлено судом першої інстанції 26.09.2013 р. між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (позивач) та Управлінням Державної казначейської служби України в Голосіївському районі м. Києва (відповідач) був укладений договір № 2047 від 26.09.2013 р. про надання послуг на технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів, відшкодування вартості послуг з постачання теплової енергії (Договір).

Згідно пп.1.1. Договору, його предметом є відшкодування (оплата) за послуги з постачання теплової енергії у вигляді водяної пари і гарячої води та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів, а також надання послуг в повному обсязі з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул. Володимирська 69, літ. Б.

У відповідності до положень п. 2.3.6 Договору, до обов'язків споживача належить зокрема обов'язок своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування теплосистеми.

Договір останній набуває чинності з 20.08.2013 р. і діє до 31.12.2013 р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. (п. 6.1, п. 6.4 Договору)

Згідно з Додатком № 1 до Договору № 2047 від 26.09.2013 р., розрахунки зі споживачем за відпущену теплову енергію підприємством проводяться згідно з тарифами, затвердженими Постановою національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 р. № 116 за кожну відпущену гігакалорію без урахування ПДВ: для опалення 638, 25 грн.; орієнтовне відшкодування вартості теплової енергії, мережної води становить 26 000, 00 грн./до 31.12.2013 р. з урахуванням ПДВ.; за технічне обслуговування теплосистеми - 747, 65 грн./міс. (897, 18 грн. з ПДВ). Всього за додатком № 1 до Договору - 29936, 02 грн.

У відповідності до п. 2 Додатку № 2 до Договору, споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства відповідача акт звірки на початок розрахункового періоду, розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період, платіжну вимогу-доручення та акт виконаних робіт. Сплату за вказаними у п. 2 Додатку документами споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця.

Згідно актів прийому виконаного опалення та технічного обслуговування за період з січня 2014 р. по вересень 2014 р., відповідачем було спожито наданих за Договором послуг на суму 38 160, 10 грн.

Матеріалами справи, в тому числі підписаним сторонами та скріпленим їх печатками актом звірки взаємних рахунків за 2014 р. підтверджується часткова сплата відповідачем вартості наданих позивачем послуг за Договором у розмірі 17 383, 08 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих згідно Договору послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 20 777, 02 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і позивача, який повинен був довести належними засобами доказування факт порушення відповідачем його прав.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами було укладено договір № 2047 від 26.09.2013 р. про надання послуг на технічне обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів

За період з з січня 2014 р. по вересень 2014 р.включно позивачем було надано відповідачу обумовлених договором послуг на загальну суму 38 160,10 грн., що підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи актами прийому виконаного опалення та технічного обслуговування та актами звірки взаємних розрахунків.

Як було достовірно встановлено місцевим господарським судом та не спростовано стороною відповідача по справі у зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання послуг у останнього перед позивачем утворилася заборгованість за отримані послуги у розмірі 20 777,02 грн. З огляду на відсутність будь-якої доказової бази на підтвердження протилежного, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 915,04 грн. - пені, 2 696,32 грн.- інфляційних втрат та три проценти річних -354,68 грн. , колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором (частина 4 статті 231 Господарського кодексу України).

Приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши арифметичний розрахунок нарахованої позивачем пені, 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат, колегія суддів вважає вірним висновок суду про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що в рішенні суду повністю відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні, отже рішення відповідає вимогам чинного законодавства України, ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, підстав для його скасування не вбачається.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної казначейської служби України у Голосіївському районі залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 року у справі № 910/21925/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21925/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко