РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа № 902/250/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Грязнов В.В. ,

судді Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" та Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ на ухвалу господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. у справі № 902/250/14 (суддя Мельник П.А.)

за скаргою приватного підприємства "Імпульс-ВВ" на неправомірні дії державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ при виконанні рішення господарського суду Вінницької області у справі №902/250/14

за позовом приватного підприємства "Імпульс-ВВ", м. Жмеринка, Вінницька область

до товариства з обмеженою відповідальністю "Отаман-2013", м. Жмеринка, Вінницька область

до товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон", м. Миколаїв

про солідарне стягнення 346 177,09 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

стягувача - не з'явився;

боржника-1 - не з'явився;

боржника - 2 - Голубенко Д.К., представник за довіреністю №409 від 15.12.2014р.;

відділу ДВС - не з'явився

Судом роз'яснено представнику права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Імпульс-ВВ" звернулося до господарського суду Вінницької області зі скаргою на неправомірні дії Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ в порядку ст. 121-2 ГПК України та просить скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №43837181 від 03.07.2014р.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. у справі № 902/250/14 скаргу задоволено.

Визнано недійсною постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.07.2014 року.

Стягнуто з Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції в дохід державного бюджету України штраф у розмірі 1700,00 грн. за ухилення від вчинення дій покладених господарським судом.

Виносячи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що господарським судом Вінницької області дотримані всі вимоги щодо оформлення виконавчих документів (ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження"), у наказі про виконання рішення господарського суду від 23.06.2014р. вірно зазначено, що з відповідачів підлягає стягненню спірна сума в солідарному порядку, тому постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №43837181 від 03.07.2014р. Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції підлягає визнанню недійсною, оскільки прийнята з порушенням норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" та Заводський відділ ДВС Миколаївського МУЮ звернулися з апеляційними скаргами до апеляційного суду, вважають ухвалу господарського суду Вінницької області від 17.12.14 р. незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального права.

Скаржники вважають, що судом першої інстанції було порушено норми ч. 4 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 53, 1212 ГПК України, оскільки постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.07.2014р. була оскаржена приватним підприємством "Імпульс-ВВ" з пропущенням встановленого процесуального строку на її оскарження. Мотивуючи необхідність поновлення строку на оскарження дій відділу ДВС, заявник не навів жодних поважних причин для його поновлення. Скаржники вважають, що наказ господарського суду не відповідає вимогам ст. 116, 117 ГПК України, ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". На момент винесення ухвали копії матеріалів виконавчого провадження до суду не надходили, що позбавило можливості суд першої інстанції належним чином дослідити всі обставини справи та зробити правильний висновок щодо викладених у скарзі обставин. Суд першої інстанції при розгляді скарги мав би відмовити в її задоволенні, оскільки приватним підприємством "Імпульс-ВВ" обраний неналежний спосіб захисту, що не передбачений нормами чинного законодавства, оскільки приватне підприємство "Імпульс-ВВ" просило скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 03.07.2014р., а не визнати її недійсною. Місцевим господарським судом неправомірно та необґрунтовано накладено на Заводський відділ ДВС Миколаївського МУЮ штраф за ухилення від вчинення дій, покладених на нього, оскільки відділом вжито всіх необхідних заходів для виконання вимог суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.01.2015р. апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.01.2015р. апеляційну скаргу Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ прийнято до провадження, справу призначено до розгляду, об'єднано для спільного розгляду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" з апеляційною скаргою Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ.

Приватним підприємством "Імпульс-ВВ" подано відзив на апеляційну скаргу від 22.01.2015р. в якому стягувач доводи апеляційних скарг заперечує, вважає їх необґрунтованими, тому просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заводським відділом ДВС Миколаївського МУЮ надіслані на адресу суду пояснення в яких скаржник просить апеляційні скарги задоволити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати, відмовити в задоволенні скарги приватного підприємства "Імпульс-ВВ" на неправомірні дії головного державного виконавця Заводського відділу ДВС МУЮ. Просить справу розглядати за відсутності представника відділу ДВС.

В судовому засіданні представник товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" доводи апеляційної скарги підтримав з підстав викладених у ній, вважає ухвалу місцевого господарського суду незаконною та необґрунтованою, тому просить апеляційні скарги задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень. Крім того, відділ ДВС та стягувач просять розгляд апеляційних скарг провести без участі їх представників. Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, відповідно до положень ст. 101 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника боржника, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом, приватне підприємство "Імпульс-ВВ" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Отаман-2013" та товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" про стягнення солідарно 346177,09 грн. боргу, посилаючись на порушення відповідачем умов укладених договорів № 01.02/10У від 1 лютого 2012 року, № 1667-1/6-13/57 від 7 серпня 2013 року, № 1667-2/6-13/57 від 7 серпня 2013 року в частині оплати отриманих послуг з охорони та умови договору поруки від 1 вересня 2013 року.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 05 червня 2014 року (залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24 вересня 2014 року та постановою ВГСУ від 12.11.14 р.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 346177,09 грн. боргу та 6923,54 грн. судового збору.

На виконання рішення господарського суду від 05.06.2014р., згідно з ст. 116 ГПК України судом було видано відповідний наказ від 23.06.2014р., який відповідно до заяви від 01.07.2014р., пред'явлено до виконання до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції.

Постановою головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції від 03.07.2014р. (ВП №43837181) було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

При розгляді апеляційної скарги судом приймається до уваги наступне.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

За частиною 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Судами встановлено, що процесуальна співучасть вищевказаних боржників встановлена під час розгляду справи по суті на підставі статей 553, 554 ЦК України, це рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом.

Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів, або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях, видаються накази із зазначенням тієї частини судового рішення, яка підлягає виконанню за даним наказом (частина 4 цієї статті).

При цьому, слід відрізняти подання позову до кількох відповідачів, які солідарно відповідають за зобов'язанням, коли до всіх відповідачів пред'являється одна вимога, від об'єднання вимог, коли до кожного з відповідачів вимога пред'являється самостійно.

Відповідно до ч. 5 ст. 84 ГПК України якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в разі коли кілька відповідачів, до яких було пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язанням, господарським судом може бути видано один наказ на стягнення всієї суми, у якому зазначається, що право стягнення є солідарним (частина 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що якщо кілька відповідачів, до яких було пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язанням, господарським судом може бути видано один наказ, в якому зазначається, що право стягнення є солідарним (частина друга статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно п. 48 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/530 від 29.09.2009р. "Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України", якщо кілька відповідачів, до яких було пред'явлено вимогу, солідарно відповідають за зобов'язанням, господарським судом може бути видано один наказ на стягнення всієї суми, - але саме один, а не декілька.

Отже, судом встановлено, що у даній справі кредитором у відповідності до ст. 543 Цивільного кодексу України пред'явлена одна вимога до солідарних боржників без визначення частки боргу кожного з них, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків про те, що у відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" необхідно видати один наказ із зазначенням, що обов'язок боржників - товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон" та товариства з обмеженою відповідальністю "Отаман-2013" є солідарним. При цьому, визначення у наказі якихось часток для стягнення їх з відповідачів суперечило б рішенню суду.

Судова колегія апеляційного суду зазначає, що відповідно до ст. 1212 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно ч. 4 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом.

Приватним підприємством "Імпульс-ВВ" у поданій 28.11.2014р. до місцевого господарського суду скарзі було викладено обставини, якими обґрунтовуються причини пропуску строку для звернення до суду із даною скаргою, зокрема, вказано, що отримавши 12.07.2014р. постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа) ВП №43837181 від 03.07.2014р., стягувач оскаржив її до Заводського відділу ДВС, подавши скаргу на ім`я начальника, однак, листом від 11.08.2014р. №21047/01.02.-47/7 начальник відділу ДВС повідомив стягувача про те, що відсутні підстави для скасування постанови. В той же час рішення, на підставі якого виданий судовий наказ оскаржувалося в апеляційному та касаційному порядку, що робило неможливим розгляд місцевим господарським судом скарги на дії відділу ДВС. За інформацією довідкового бюро господарського суду Вінницької області 27.11.2014р. справа була повернута Вищим господарським судом України до місцевого господарського суду.

Пунктом 9.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" роз'яснено, що встановлений у частині першій статті 1212 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання.

Згідно ч.1 ст. 53 ГПК України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого строку поважною і відновити пропущений строк.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що строк для звернення із скаргою на неправомірні дії відділу ДВС пропущений із поважних причин, а тому підлягає поновленню, відповідно до ст. 53 ГПК України. При цьому, невірний висновок суду першої інстанції про те, що строк для оскарження неправомірних дій Заводського відділу ДВС не пропущений, не впливає на правильність прийнятого судового рішення.

Судом також звертається увага, що ухвалою від 01.12.14 р. судом першої інстанції було викликано державного виконавця Заводського ВДВС Миколаївського МУЮ для дачі пояснень стосовно оскаржуваної постанови та зобов'язано надати суду ряд документів щодо всебічного розгляду обставин спору.

Проте, відділом ДВС не виконано вимоги суду, які зазначені в ухвалі господарського суду Вінницької області від 01.12.2014 р. щодо забезпечення явки уповноваженого представника та щодо надання необхідних для розгляду доказів (документів). Причини невиконання вимог ухвали суду щодо забезпечення явки уповноваженого представника та щодо надання необхідних для розгляду доказів суду першої інстанції не повідомлені.

Отже, враховуючи те, що в ході розгляду справи місцевим господарським судом встановлено недоліки в роботі Заводського відділу ДВС, які свідчать про ігнорування вимог суду, які були викладені в ухвалі суду від 01.12.2014р., апеляційний суд приходить до висновку, що судом правомірно було стягнуто з відділу ДВС штраф, в порядку ст. 90 ГПК України за ухилення від вчинення дій покладених господарським судом.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно листа Вищого господарського суду України від 29.06.2010р. № 01-08/369 "Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" вимога скаржника щодо скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними. Тому у господарського суду відсутні правові підстави для відмови в задоволенні скарги лише з тієї причини, що в ній зазначається про скасування відповідної постанови (акта), а не про визнання його недійсним.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що місцевим господарським судом вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи скаржників наведені в апеляційних скаргах, судова колегія вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Підстав для зміни або скасування постановленої у справі ухвали місцевого суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, 103, 105, 106, 121 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" та Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ на ухвалу господарського суду Вінницької області від 17.12.14р. у справі №902/250/14- залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХII-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Матеріали оскарження ухвали по справі №902/250/14 повернути до господарського суду Вінницької області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Мельник О.В.