ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 908/2878/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіДерепи В.І.,
суддів :Бондар С.В., Грека Б.М., - (доповідача у справі)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуДержавного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.11.14
у справі№908/2878/13
господарського судуміста Києва
за позовомДержавного агентства резерву України
доДержавного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат"
за участюпрокуратури Запорізької області

проспонукання до виконання умов мирової угоди та зобов'язання сплатити кошти

за участю представників від:
позивачаВисотенко І.М. (дов. від 23.05.14)
відповідачане з'явилися, були належно повідомлені

В С Т А Н О В И В :

Державне агентство резерву України звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про спонукання до виконання умов мирової угоди, зобов'язання сплатити 39540567,42 грн.

Справа розглядалася судами неодноразово. За результатом останнього нового розгляду рішенням господарського суду м. Києва від 03.09.14 (суддя Паламар П.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.11.14 (колегія суддів у складі: головуючого-судді Тищенко А.І., суддів: Верховця А.А., Коршун Н.М.), позовні вимоги задоволенні в повному обсязі, стягнуто з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" на користь Державного агентства резерву України 39540567,42 грн. боргу, стягнуто з Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" у доход державного бюджету України 68820 грн. судового збору.

Не погоджуючись з судовими актами у справі, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати, відмовити в позові. Скарга обґрунтована тим, що суми здійсненої оплати та залишку, вказані в судових актах, суперечать як матеріалам справи (а.с. 14 т.1), так і сумам, вказаним у позовній заяві та інших судових актах у межах даної справи. Так, скаржник зазначає, що з моменту укладення мирової угоди Комбінатом частково сплачена заборгованість в сумі 36 326 428,07 грн., а не 36276428,08 грн., як вказано судами.

Також відповідач вказує на пропуск строку позовної давності позивачем, оскільки він довідався про наявність заборгованості у грудні 2009 р. при підписанні Акту звірки взаєморозрахунків за договором №2-10/8-98 від 23.04.98, а ст.268 Цивільного кодексу України не поширюється на правовідносини сторін. На думку скаржника, попередній договір, зобов'язання за яким припинилися після укладення сторонами мирової угоди, не містить посилань про укладення його у відповідності із Законом України "Про державний матеріальний резерв". Преамбула цього договору має відомості про укладення цієї угоди на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.98 №229-12. Предметом договору є відпуск Комітетом відповідачу матеріальних цінностей на умовах товарного кредиту, що не передбачено Законом України "Про державний матеріальний резерв".

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, ухвалою господарського суду міста Києва від 25.07.07 у справі № 42/547т між сторонами по справі затверджено мирову угоду, відповідно до якої сторони дійшли згоди про розміри, порядок і строки (протягом 14 червня 2007-31 грудня 2009 років) погашення заборгованості відповідача перед позивачем за контрактом № 2-10/8-98 від 24.04.98. Станом на час звернення в суд з даним позовом відповідач належні за мировою угодою суми у розмірі 75816995,50 грн. сплатив частково, позивач просив зобов'язати відповідача виконати умови мирової угоди та стягнути з відповідача на свою користь 39540567,42 грн. боргу.

Судами позов задоволено з посиланням на ст. 622 ЦК України та на те, що відповідачем на користь позивача сплачено 36276428,08 грн., тому з нього підлягає стягненню 39540567,42 грн. боргу (75816995,50-36276428,08).

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судовими актами у даній справі (а.с. 90-93, 154-156 т.1) встановлено, що відповідачем сплачено 18288136,37 грн. відсотків за користування кредитом та

18038291,70 грн. основної заборгованості. Аналогічні доводи викладав позивач у своїй позовній заяві (а.с. 6.т.1). Таким чином, 18288136,37 грн. + 18038291,70 грн. =

= 36326428,07 грн.(а не 36276428,08 грн., як вказують суди).

Несплачений залишок становить 75816995,50 - 36326428,07 = 39490567,43 грн. Така ж сума відображена в позовній заяві (а.с.6 т.1), та у акті звірки від 01.12.09 (а.с. 14 т.1), який підписаний обома сторонами без заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірним висновок судів попередніх інстанцій щодо доведеності заборгованості за мировою угодою у справі № 42/547т в сумі 39490567,43 грн. та щодо необхідності її стягнення з відповідача.

Втім, суд стягнув з відповідача не 39490567,43 грн., а 39540567,42 грн., тобто на 49999,99 грн. більше.

Але при цьому ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не наведено суттєвих доводів на користь досягнення з відповідача вищевказаної суми, розмір сплаченої заборгованості (а відтак, і несплачений залишок) не досліджувався та не розраховувався (в перелічених місцевим судом реквізитах платіжних доручень відсутні відомості про суми платежу, що дає підстави для сумніву в тому, що обрахунки реально здійснювалися в судовому засіданні), причини не прийняття до уваги акту звірки від 01.12.09 (рівно як і доводів власне позовної заяви про те, що сума заборгованості складає 39490567,43 грн.) не вказані, що свідчить про порушення місцевим судом вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний суд на ці порушення уваги не звернув.

Тому судові акти в частині стягнення 49999,99 грн. з відповідача підлягають скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, Вищий господарський суд України підтримує правову позицію судів щодо необхідності застосування п.6 ч.1 ст. 268 Цивільного кодексу України (та відхиляє доводи скаржника про зворотнє) з огляду на наступне. Відповідно до вищезгаданого правового положення, позовна давність не поширюється на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв". Суть правовідносин між сторонами зводиться до необхідності повернення заборгованості за товарні цінності державного матеріального резерву. Назва договору та наявність судових рішень на стягнення цієї заборгованості не змінюють суті правовідносин сторін та не можуть означати, що стягувана сума не є виконанням зобов'язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судові акти в частині стягнення з відповідача 39490567,43 грн. підлягають залишенню без змін, а в іншій частині - скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Запорізький титано-магнієвий комбінат" задовольнити частково.

Рішення господарського суду м. Києва від 03.09.14 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.14 у справі №908/2878/13 залишити без змін у частині стягнення з відповідача 39490567,43 грн.

В частині стягнення 49999,99 грн. та розподілу судових витрат рішення господарського суду м. Києва від 03.09.14 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.11.14 у справі №908/2878/13 скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до господарського суду м. Києва

Головуючий - суддя В. І. Дерепа

Судді С. В. Бондар

Б. М. Грек