РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015Справа № 910/14779/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон»

До Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»

Про розірвання генеральної угоди, кредитних договорів, припинення зобов'язання, звільнення від штрафних санкцій і пені

Головуючий суддя Ващенко Т.М.

Суддя Мудрий С.М.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

Від позивача: Севериненко В.А. представник за довіреністю № б/н від 12.01.15.

Від відповідача: Жадобін В.І. представник за довіреністю № 010-01/4766 від 28.07.14.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Кримзалізобетон» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - відповідач) про:

- розірвання Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон»;

- розірвання кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон»;

- розірвання кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон»;

- припинення зобов'язання позивача за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями;

- звільнення позивача від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитні договори № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, на виконання яких відповідачем було відкрито позивачу невідновлювальну кредитну лінію та надано грошові кошти на суму 6260000 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту 15.12.17. та на суму 11422139,90 доларів США з кінцевим терміном погашення кредиту 15.12.17.

19.03.14. Верховною Радою України у першому читанні було прийнято Закон про визнання Криму окупаційною територією. 15.04.14. Верховна Рада України у другому читанні ухвалила закон "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". На думку позивача, на даний час на території України, а саме АР Крим виникли форс-мажорні обставини, які унеможливлюють подальше виконання (існування) Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. та кредитних договорів № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. та є підставою для застосування приписів статей 607, 617, 651, 652, 653 та розірвання вказаних угод, припинення зобов'язання позивача за вказаними договорами, звільнення його від сплати штрафних санкцій та пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.14. порушено провадження у справі № 910/14779/14 та призначено її до розгляду на 26.08.14.

В судовому засіданні 26.08.14. відповідачем було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.14. розгляд справи було відкладено на 16.09.14.

В судовому засіданні 16.09.14. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 07.10.14., про що сторони були повідомлені під розписку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.14. на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

Розглянувши в судовому засіданні 07.10.14. клопотання позивача, подане 06.10.14. через відділ діловодства суду, про залучення до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Торгово-промислову палату України, суд відмовив в його задоволення з підстав наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Разом з тим, рішення в даній справі не може вплинути на права та обов'язки Торгово-промислової палати України, в неї відсутні будь-які правові відносини як з позивачем, так і з відповідачем.

В судовому засіданні 07.10.14. суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду справи, про що прийняв відповідну ухвалу.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 07.10.14. визначено склад колегії суддів по розгляду даної справи: головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя Домнічева І.О., суддя Мудрий С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.14. вказаною колегією суддів прийнято дану справу до свого провадження та призначено її до розгляду на 27.11.14.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 27.11.14. представників сторін, розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 09.12.14., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В зв'язку з перебуванням судді Домнічевої І.О. на навчанні, розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 09.12.14. змінено склад колегії суддів по розгляду даної справи: головуючий суддя Ващенко Т.М., суддя Сівакова В.В., суддя Мудрий С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.14. вказаною колегією суддів прийнято дану справу до свого провадження.

В судовому засіданні 09.12.14. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 29.01.15., про що сторони були повідомлені під розписку.

Розглянувши клопотання позивача, подане 10.12.14. через відділ діловодства суду, про витребування на підставі ст. 38 ГПК України від Торгово-промислової палати України результати розгляду звернень позивача, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Клопотання позивача щодо необхідності витребування доказів обґрунтовано неотриманням відповіді від Торгово-промислової палати України на запити позивача щодо факту настання форс-мажорних обставин на території АР Крим.

В пункті 2.1 постави Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Позивач був не позбавлений можливості звернутись з клопотанням про витребування від Торгово-промислової палати України відомостей щодо факту настання чи не настання форс-мажорних обставин на території АР Крим, обґрунтувавши його належним чином, а не про витребування відповідей на свої запити.

В судовому засіданні 29.01.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 29.01.15. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/14779/14.

В судовому засіданні 29.01.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

15.06.07. між Відкритим акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кримзалізобетон», було укладено Генеральну угоду № 151407N2 (з подальшими змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами: від 27.06.07., 03.07.08., 25.12.08., 26.11.09.

Відповідно до п. 1.4 Генеральної угоди № 151407N2, її метою є, зокрема, укладення окремих договорів на здійснення кредитних операцій в межах Генеральної угоди за умови позитивного рішення Банку щодо відповідного кредитного проекту.

В рамках Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 151407К28 від 02.07.07. та Кредитний договір № 151407К29 від 02.07.07.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 3.2.1, п. 3.2.2 Кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07., ліміт кредитної лінії становить 6 260 000,00 доларів США. Кінцевий термін погашення 15.06.14.

У зазначений Кредитний договір № 151407К28 від 02.07.07. неодноразово були внесені зміни та доповнення, якими змінювалась річна відсоткова ставка за користування кредитними коштами, розмір та умови нарахування комісії за управління кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, графік надання та погашення кредиту, а саме були укладені наступні додаткові угоди: № 151407К28-1 від 21.08.07., № 151407К28-2 від 24.12.07., № 151407К28-3 від 18.01.08., № 151407К28-4 від 25.04.08., № 151407К28-5 від 27.06.08., № 151407К28-6 від 03.07.08., № 151407К28-7 від 25.12.08., № 151407К28-8 від 05.03.09., № 151407К28-9 від 07.04.09., № 151407К28-10 від 08.05.09., № 151407К28-11 від 05.06.09., № 151407К28-12 від 07.07.09., № 151407К28-13 від 30.07.09., № 151407К28-14 від 28.08.09., № 151407К28-15 від 29.09.09., № 151407К28-16 від 29.10.09., № 151407К28-17 від 26.11.09., № 151407К28-18 від 30.04.10., № 151407К28-19 від 30.06.10., № 151407К28-20 від 29.07.10., № 151407К28-21 від 03.08.10.

Згідно з п. 3.2.1, п. 3.2.2 Кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07., ліміт кредитної лінії становить 18 000 000,00 доларів США. Кінцевий термін погашення 15.06.14.

У зазначений Кредитний договір № 151407К29 від 02.07.07. неодноразово були внесені зміни та доповнення, якими змінювалась річна відсоткова ставка за користування кредитними коштами, розмір та умови нарахування комісії за управління кредитом та інших платежів, передбачених умовами кредитного договору, графік надання та погашення кредиту, а саме були укладені наступні додаткові угоди: № 151407К29-1 від 21.08.07., № 151407К29-2 від 24.12.07., № 151407К29-3 від 18.01.08., № 151407К29-4 від 25.04.08., № 151407К29-5 від 03.07.08., № 151407К29-6 від 20.11.08., № 151407К29-7 від 25.12.08., № 151407К29-8 від 05.03.09., № 151407К29-9 від 07.04.09., № 151407К29-10 від 08.05.09., № 151407К29-11 від 05.06.09., № 151407К29-12 від 07.07.09., № 151407К29-13 від 30.07.09., № 151407К29-14 від 28.08.09., № 151407К29-15 від 29.09.09., № 151407К29-16 від 29.10.09., № 151407К29-17 від 26.11.09., № 151407К29-18 від 30.04.10., № 151407К29-19 від 30.06.10., № 151407К29-20 від 29.07.10., № 151407К29-21 від 03.08.10.

Як зазначено позивачем, на виконання умов Кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. та Кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. Банк відкрив позивачу невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 6 260 000 доларів США з кінцевим терміном погашення 15.12.17. та невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 11422139,90 доларів США з кінцевим терміном погашення 15.12.17.

В межах зазначених кредитних ліній відповідачем було надано позивачу кредит в розмірі 6 219 600,40 доларів США та 11 422 139,90 доларів США.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.05.13. у справі № 901/731/13-г було стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за Генеральною угодою №151407N2 від 15.06.07., у тому числі за кредитними договорами №151407К28 від 02.07.07. та №151407К29 від 02.07.07. в розмірі 20 518 650,28 доларів США (еквівалент 164 005 571,69 грн. згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.01.13.) та 17 074,86 грн., а також судовий збір в розмірі 68 820,00 грн.

Далі, позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з визнанням АР Крим окупаційною територією суттєво змінилися умови при яких укладалися оспорювані генеральна угода та кредитні договори, і така зміна умов є підставою для їх розірвання, а також у зв'язку із тим, що окупація та подальша анексія території АР Крим є форс-мажорною обставиною, що звільняє позивача від відповідальності за невиконанням свого зобов'язання у порядку ст. 617 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.1 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно з ч.1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

З матеріалів справи вбачається, що всі зобов'язання за кредитним договором банком виконано належним чином, а також відповідачем не вчинено жодного порушення відповідного кредитного договору, що з урахуванням вищезазначених приписів положень статті 651 ЦК України обумовлює відсутність у боржника права вимагати розірвання відповідного кредитного договору у судовому порядку.

Відповідно ч. 1 до статті 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Судом встановлено відсутність обставин, які б підтверджували сукупність і наявність вищезазначених чотирьох умов.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч. 7 статті 193 ГК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Оскільки, позивач не довів, що настали істотні зміни обставин, якими сторони керувались при укладанні Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, то вимоги Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» про розірвання Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, статтею 15 ЦК України, закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, зокрема, у такий спосіб, як розірвання господарських договорів.

Відтак, матеріали справи не дають підстав для висновку щодо порушення суб'єктивного цивільного права позивача, яке потребує правового захисту. Навпроти, звернення до суду з даним позовом фактично є намаганням позивача покласти на відповідача несприятливі правові наслідки через невиконання самим позивачем свого обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У зв'язку з відсутністю підстав щодо розірвання кредитного договору із змінами та доповненнями, вимоги позивача щодо припинення зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Кримзалізобетон» за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, у зв'язку із неможливістю його виконання з причин, що не залежать від позивача та відповідача, також не підлягають задоволенню.

Крім зазначеного, позивач просить звільнити його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, на підставі статті 617 ЦК України у зв'язку із окупацією та подальшою анексією АР Крим, що на його думку є форс-мажорною обставиною.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

27.04.14. набрав чинності Закон України від 15.04.14р. № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон).

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб (частина 1 ст. 2 Закону).

Відповідно до листа Міністерства Юстиції України № 6602-0-26-14/8.1 від 30.05.14., за загальним правилом під "форс-мажором" розуміється виникнення надзвичайних і невідворотних обставин, у тому числі обставин непереборної сили, результатом яких є невиконання зобов'язань однією із сторін.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

Відповідно до Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" завданнями торгово-промислових палат є, зокрема, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках.

Так, Торгово-промислова палата України засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників) (частина 3 статті 14 вказаного Закону).

Крім того, Торгово-промислова палата здійснює виконання інших завдань, передбачених її статутом (частина друга ст. 3 цього Закону).

В листі Торгово-промислової палати від 30.05.14. № 1362/-05-5 зазначено, що Торгово-промислова палата (далі - ТПП) засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

До ТПП зацікавлена сторона договору (контракту) подає письмову заяву, підписану її керівником. Заява прописується у довільній формі. В заяві вказуються початок виникнення подій (які віднесені в контракті/договорі до форс-мажорних обставин), період дії цих обставин та їх наслідки. Також у заяві вказується, які зобов'язання за договором не можуть бути виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин, та контактна інформація для зворотного зв'язку.

До заяви додаються такі документи: належним чином засвідчена копія договору (контракту) з усіма додатками (змінами та доповненнями, якщо вони були). У ньому мають бути вказані обставини, що звільняють сторони від відповідальності, перераховані події, які сторони погодилися вважати форс-мажорними, вказані органи країн, що підтверджують факт настання обставин форс-мажору; інформація про обсяг виконаних (або невиконаних) зобов'язань по договору (контракту); документи компетентних державних органів, що підтверджують настання події.

За результатами розгляду документів ТПП видає сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини. Сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини - це документ установленої форми, який є підтвердженням настання форс-мажорних обставин на території України, виданий ТПП згідно з нормами чинного законодавства.

Сертифікат (висновок) видається заявнику на бланку ТПП. У сертифікаті (висновку) вказуються сторони контракту (договору), дата його укладення, місце, час, період (якщо це можливо вказати на дату звернення), протягом якого мали місце надзвичайні та невідворотні події.

Сертифікат (висновок) підписується Президентом ТПП, Першим віце-президентом або Віце-президентами. На сертифікаті (висновку) ставиться печатка ТПП.

Сертифікат видається по кожному контракту (договору) окремо українською (або іноземною) мовою за бажанням заявника. Копії виданих сертифікатів (висновків) та документів, на підставі яких вони були видані, зберігаються у департаменті юридичного забезпечення протягом 3-х років.

Листами без вихідних номерів та дати, за відсутності підпису керівника заявника та з додатками які включають лише чотири копії листів контрагентів та довіреність на представника позивача (зареєстрованих ТПП за вх. № 571/у від 24.04.14. та № 2939-05 від 25.09.14.) позивач звертався до президента Торгово-промислової палати України з питанням про те, чи є обставини, що склалися на території Автономної Республіки Крим щодо постачання товарів та господарської діяльності товариства такими, що є форс-мажорними.

У зв'язку з вищезазначеним, в суду відсутні підстави для визнання зазначених позивачем обставин форс-мажорними, а тому вимоги позивача щодо звільнення його від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання.

Проте, Публічним акціонерним товариством «Кримзалізобетон» належними засобами доказування не доведено суду порушення відповідачем законних та охоронюваних інтересів позивача.

Таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог про:

- розірвання Генеральної угоди № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, укладену між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон»;

- розірвання кредитного договору № 151407К28 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон»;

- розірвання кредитного договору № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та Відкритим акціонерним товариством «Кримзалізобетон»;

- припинення зобов'язання позивача за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями;

- звільнення позивача від сплати штрафних санкцій та пені за Генеральною угодою № 151407N2 від 15.06.07. зі змінами та доповненнями, та кредитними договорами № 151407К28 від 02.07.07., № 151407К29 від 02.07.07. зі змінами та доповненнями.

Враховуючи все викладене вище в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не можна вважати обґрунтованими, внаслідок чого відсутні підстави для їх задоволення.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.15.

Головуючий суддя Т.М. Ващенко

Суддя С.М. Мудрий

Суддя В.В. Сівакова