КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа№ 910/10379/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Гаврись Я.Б. - за довіреністю.

Від відповідача: представник Андрусенко Ю.С. - за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України",

на рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року

у справі № 910/10379/14 (суддя: Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Державного підприємства "Вугілля України"

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічного акціонерного товариства "Центренерго" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Вугілля України" про відшкодування збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем порушено зобов'язання за укладеним між ними Договором поставки вугілля від 19.12.2013 № 111/2, яке полягає у вжитті відповідачем недостатніх заходів для запобігання замерзання вугілля, що призвело до виникнення у позивача збитків, пов'язаних з платою за зберігання вантажів у вагонах в сумі 10 001,52 грн. та плати за користування вагонами в сумі 6 395,76 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року у справі № 910/10379/14 позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позивачем не доведено належним чином факт поставки йому вугілля в замерзлому стані.

Крім цього, апелянт вважає, що позивачем також не доведено факт заподіяння позивачеві саме в результаті дій чи бездіяльності відповідача збитків у вигляді додаткових витрат зі сплати залізниці грошових коштів за користування вагонами та зберігання вантажу.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (покупець) та Державним підприємством "Вугілля України" (постачальник) було укладено Договір поставки вугілля № 111/2, відповідно до умов якого постачальник поставить (передасть) у власність покупця вугільну продукцію (далі - вугілля) в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та ціні, погодженими сторонами в цьому договорі.

Відповідно до пунктів 1.2 та 2.1 Договору покупець приймає вугілля, оплачує його вартість відповідно до умов цього договору. Строк (термін) поставки вугілля: з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р.

У п. 2.3 Договору сторони передбачили, що вугілля постачається рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих напіввагонах вантажною швидкістю на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з міжнародними правилами тлумаченням торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 р., які застосовуються із врахуванням особливостей, пов'язаних з умовами цього договору та його внутрішньодержавним характером.

Згідно з п. 3.1.6 Договору в період з 15 листопада по 15 березня постачальник зобов'язується проводити профілактичні міри щодо запобігання змерзанню вугілля у дорозі (сушіння, переморожування, промаслення тощо), відповідно до "Правил перевезення вантажів" та ДСТУ 4083-2012.

Пунктом 27 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457 (далі - Статут залізниць), встановлено, що під час перевезення вантажів, які змерзаються і здуваються, відправник зобов'язаний вжити відповідних профілактичних заходів. Залізниця може відмовити в перевезенні у разі невжиття відправником зазначених заходів. У разі невиконання зазначених вимог відповідальність за втрату або пошкодження вантажу, що виникли з цієї причини, несе відправник.

Відповідно до п. 1 Правил перевезення вантажів, які змерзаються, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 р. N 644 (далі - Правила), вантажами, які змерзаються, вважаються вантажі, що перевозяться навалом і які при температурі нижче 0° C втрачають свої властивості сипучості внаслідок змерзання окремих часток вантажу між собою та примерзання їх до підлоги та стін вагона.

Згідно з п. 2 Правил у разі пред'явлення до перевезення вантажів, які змерзаються, відправник повинен ужити заходів щодо зменшення їх вологості до безпечної для змерзання межі. Норми безпечної вологості повинні встановлюватись відправниками спільно з одержувачами відповідно до Державних стандартів, Технічних умов та практики перевезення. Якщо зменшити вологість до безпечних меж неможливо, то відправник повинен ужити заходів щодо запобігання чи зменшення ступеня змерзання вантажу шляхом застосування відповідних профілактичних засобів.

Матеріали справи свідчать, що у лютому 2014 році відповідач здійснював поставку товару позивачеві згідно Договору за накладними: № 48310783, № 48310486, № 48198642, № 48235865, № 48154462, № 53955258, № 48265326, № 48265292.

Однак, на станції призначення було встановлено, що вугілля прийшло у змерзлому стані, вантажовідправником не достатньо було вжито профілактичних засобів, які вказані у накладених, про що були складені одержувачем товару та представником прийомоздавальника станції призначення Трипілля-Дніпровське Південно-Західної залізниці згідно з п. 13 Правил перевезення вантажів, які змерзаються відповідні акти загальної форми:

- № 107 від 04.02.2014 р. по накладній № 48198642, вагон № 67877209;

- № 108 від 04.02.2014 р.; по накладним №№ 48310486, 48310783, вагони №№ 60392669, 60448958, 67381210, 65287310;

- № 109 від 05.02.2014 р. по накладній № 48198642 від 05.02.2014 р. по вагонам №№ 60513504, 66265661, 65292682, 67147330, 66708660, 60922606;

- № 110 від 05.02.2014 р. по накладних №№ 48198642, 48235865, 48154462 по вагонам №№ 65274417, 67662627, 66695701, 65296220;

- № 11 від 05.02.2014 р. по накладній № 48154462 по вагонам №№ 66788886, 67848572, 67385781, 67193045;

- № 112 від 05.02.2014 р. по накладній № 48310783 по вагону № 66647009;

- № 114 від 05.02.2014 р. по накладним №№ 48265292, 48265326 по вагонах №№ 65285744, 66729906;

- № 115 від 18.02.2014 р. по накладній № 53955258 по вагону № 65755563 (Том І, а.с. 26-33).

У вищезазначених актах вказано, що вони складені його сторонами у зв'язку з тим, що вугілля у вагонах прийшло у змерзлому стані. Для відновлення сипучості вугілля вагони розігрівалися. Час вивантаження вагонів перевищив встановлені норми. Вантажовідправники порушили пункти 2, 4 Правил, так як недостанньо вжили профілактичні засоби, які вказані у накладних. Вивантеження вагонів призвело до затримки рухомого складу та понаднормативного користування вагонів.

Згідно з п. 13 Павил перевезення вантажів у разі прибуття вантажів у змерзлому стані одержувач складає акт загальної форми за участю представника станції. В акті засвідчується факт прибуття вантажу в змерзлому стані, указуються заходи, ужиті одержувачем для вивантаження вагонів, а також час, затрачений на розморожування та вивантаження. На підставі цього акта одержувач вирішує з відправником питання про відшкодування додаткових витрат на розморожування та вивантаження, пов"язаних із недостатністю застосованих профілактичних заходів.

Окрім цього, ст. 129 Статуту залізниць передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються, зокрема, актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з п. 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачем доведено належними доказами те, що відповідач не виконав належним чином свого зобов'язання стосовно проведення профілактичних мір щодо запобігання змерзанню вугілля у дорозі, чим порушив умови п. 3.1.6. Договору, а також положення Статуту залізниць України, норми Правил перевезення вантажу, що призвело до змерзання вугілля, а як наслідок нанесення позивачеві збитків.

Матеріали справи свідчать про те, що з позивача було стягнуто Єдиним технологічним центром з обробки перевізних документів Державного територіально-галузевого об"єднання "Південно-Західна залізниця" 10 001,52 грн. за зберігання внатажу, що підтверджується накопичувальними картками зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов'язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) № 05020039 від 05.02.2014 р., № 05020040 від 05.02.2014 р., № 06020041 від 06.02.2014 р., а також переліками ТЕХ ПД № 0502 від 05.02.2014 р. та № 0602 від 06.02.2014 р.

Крім цього, позивачем було сплачено Трипільській філії Публічне акціонерне товариство "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" 6 395,76 грн. за користування вагонами, що підтверджується відомостями плати за перевезення вантажу та за інші послуги № 2002 0129 від 20.02.2014 р. та № 0502 0099 від 05.02.2014 р. та Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ЗТ - 0038 та № ЗТ-0042 за лютий 2014 р.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають вдішкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені вншим суб"єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов"язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі налажного виконання зобов"язання другою стороною; матеріальна компенсанція моральної кшоди у випадках, передбачених законом.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія приходить до висновку про те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином свого зобов'язання стосовно проведення профілактичних мір щодо запобігання змерзанню вугілля у дорозі, мало наслідком нанесення позивачеві збитків у загальній сумі 16 397,28 грн.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах № 5011-19/6794-2012 від 13.08.2013 року, №910/8697/14 від 20.11.2014 року.

За таких обставин судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 16 397,28 грн. завданих останнім збитків, є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Вугілля України" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 15.10.2014 року у справі № 910/10379/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/10379/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська