РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №912/3231/14

За позовом Державного вищого навчального закладу "Херсонський державний аграрний університет"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-дім"

про стягнення 10 662,54 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Кучерук М.В. (представник за довіреністю №76-05/7 від 27.01.2015р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державний вищий навчальний заклад "Херсонський державний аграрний університет" звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-дім" заборгованості в розмірі 10 662,00 грн. за Договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №31/10 від 31.10.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, повну вартість товару не оплатив.

Протягом перебування справи у провадженні суду, позивачем було збільшено позовні вимоги та заявлено до стягнення з відповідача суму заборгованості в розмірі 10 662,54 грн.

Судом з огляду на положення ст. ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, п. п. 3.10., 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, участь повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 26.09.2014р. в справі було порушено провадження, присвоєно №912/3231/14 та призначено до слухання.

Ухвалою Господарського суду Кіровоградської області від 02.12.2014р. справу №912/3231/14 було направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Листом від 03.12.2014р. матеріали справи №912/3231/14 було надіслано до Господарського суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Проведеним 09.12.2014р. автоматичним розподілом справ в Господарському суді міста Києва, дана справа була розподілена на суддю Морозова С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2014р., в справі було порушено провадження суддею Морозовим С.М., розгляд справи призначено на 27.01.2015р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2015р. у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання та відсутністю належних повноважень у представника позивача, а також витребуванням додаткових документів по справі, розгляд справи було відкладено до 03.02.2015р.

В судове засідання 03.02.2015р. представник відповідача повторно не з'явився.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 03.02.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2013р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №31/10 (надалі - Договір), предметом якого є поставка та передача права власності на товар з оплатою після поставки в асортименті, кількості та за цінами, викладеними в Договорі. (п. 2 Договору).

В п. 3. Договору сторони погодили найменування товару - соняшник для виробництва олії врожай 2013, ціну за тону товару - 2 570,00 грн., загальну суму продукції - 359 800,00 грн.

Відповідно до п. 4. Договору продавець здійснює поставку товару в повному обсязі на умовах FCA згідно з Правилами Інкотермс (склад Продавця) в строк до 15.11.2013р.

Суд, дослідивши умови договору, зазначає, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак до нього слід застосовувати норми параграфу 3 глави 54 Розділу ІІІ Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач, керуючись умовами Договору, поставив відповідачу товар на суму 327 238,10 грн., що підтверджується накладною №256 від 01.11.2013р. належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Товар був прийнятий відповідачем, про що свідчить підпис уповноваженого представника відповідача Ахмедова Р.О. на вказаній накладній.

Товар відпускався відповідачу відповідно до наступних накладних на відпуск товару, належним чином копії яких містяться в матеріалах справи, а саме:

- Накладна №31 на відпуск матеріалів від 01.11.2013р. на 31 110 кг;

- Накладна №32 на відпуск матеріалів від 01.11.2013р. на 30 140 кг;

- Накладна №33 на відпуск матеріалів від 04.11.2013р. на 20 390 кг;

- Накладна №34 на відпуск матеріалів від 05.11.2013р. на 24 930 кг;

- Накладна №35 на відпуск матеріалів від 07.11.2013р. на 20 760 кг.

Товар було отримано відповідачем про що свідчать підписи уповноважених представників на вказаних накладних.

Відповідачем було здійснено авансову оплату вартості товару на суму 287 000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №273 від 01.11.2013р.

Таким чином, неоплаченою залишилася вартість товару на суму 40 238,10 грн.

Разом з тим, як встановлено п. 4. Договору в разі постачання товару з якісними показниками які гірші за показники вказані в договорі, покупець робить перерахунок кількості товару за фактичними якісними показниками в залікову вагу соняшника з якістю, вказаною в Договорі. Розрахунок залікової ваги виробляється по кожній машині окремо.

Як про те зазначає позивач, що не спростовано відповідачем, товар, який вивозився автомобілями відповідача під час вивезення перевірявся на відсоток вологості та сміттєвої домішки контрольно-вимірювальною лабораторією ТОВ «Градолія» у кожному автомобілі окремо відповідно до умов договору.

Відповідач, провівши перевірку якості товару у контрольно-вимірювальній лабораторії ТОВ «Градолія», надіслав результати перевірки, які позивачем було визнано у повному обсязі, однак від проведення розрахунку обсягу залікової ваги товару відповідно до умов договору, відповідач ухилився.

Згідно ст. ст. 6, 627-629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 672 Цивільного кодексу України товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього. Якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком обсягу залікової ваги соняшника за договором кількість товару становила 127 330 кг, а залікова вага - 115 822,29 кг, а згідно розрахунку обсягу соняшника, поставленого згідно договору вартість товару становить 297 662,54 грн. = 115, 822тон* 2 570 грн./тонна.

Відповідно до п. 5. Договору покупець оплачує 100% вартості поставленого товару протягом 3-х банківських днів з моменту отримання таких документів на товар: - договір, рахунок-фактура із зазначенням кількості та ціни без ПДВ, видаткова накладна із зазначенням кількості та ціни без ПДВ, податкова накладна із графою «Без ПДВ».

З урахуванням того, що відповідачем повну вартість товару оплачено не було позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №66-05/197 від 18.12.2013р. на суму 10 662,00 грн.

Відповідачем було надіслано на адресу позивача відповідь на претензію №199 від 17.01.2014р., в якій відповідач вказав на безпідставність вимоги позивача про сплату 10 662,54 грн., з огляду на те, що ним були понесені додаткові витрати для приведення якості отриманого від позивача насіння соняшника у відповідність до умов договору.

Оскільки відповідач повністю не розрахувався за поставлений товар, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач доказів на спростування позовних вимог до матеріалів справи не надав.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними в справі доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №912/3231/14 підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості в розмірі 10 662,54 грн.

Судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зерно-дім" (ідентифікаційний код 38268755, адреса: 01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 517) на користь Державного вищого навчального закладу "Херсонський державний аграрний університет" (ідентифікаційний код 00493020, адреса: 73000, м. Херсон, вул. Рози Люксембург, 23) суму основного боргу в розмірі 10 662,54 грн. (десять тисяч шістсот шістдесят дві гривні 54 коп.) та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.2015р.

Суддя Морозов С.М.