ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2015 р. Справа № 914/4151/14

За позовом: до відповідача: Суб»єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м.Стрий Львівської області Суб»єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2, м.Львів
про: стягнення 21 542,49 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3- договір від 03.12.2014 р. про надання правової допомоги;

від відповідача: не з»явився.

Права та обов»язки, передбачені ст. ст.20, 22 ГПК України суд роз'яснив представнику позивача. Заяви про відвід судді від сторін до суду не надходили.

Суть спору: Позов заявлено суб»єктом підприємницької діяльності -фізичною особою ОСОБА_1, м.Стрий Львівської області до відповідача, суб»єта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2, м.Львів, про стягнення 21 542,49 грн. заборгованості, з якої: 15 002,88 грн. - основний борг; 2 608,85 грн. - пеня; 2 430,47 грн. інфляційні нарахування.

Провадження у справі порушено і прийнято позовну заяву до розгляду ухвалою господарського суду Львівської області від 26.11.2014 року, судове засідання призначено на 08.12.2014 року. Вимоги до сторін висвітлені в ухвалі суду.

Ухвала про порушення провадження у справі отримана позивачем 02.12.2014 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням №79 5 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

Скерована відповідачу на адресу, яка вказана позивачем у позовній заяві (АДРЕСА_1) ухвала від 26.11.2014 року повернута органом зв»язку до суду без вручення адресату із зазначенням причини невручення кореспонденції - «за закінченням терміну зберігання» (вх.№155/5 від 05.01.15).

На виконання вимог ухвали суду від 26.11.2014 р. позивачем подано 08.12.2014р. до суду клопотання про долучення до справи документів (клопотання зареєстровано за вх.№53129/14).

В судове засідання 08.12.2014р. прибув представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив задоволити.

Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позовну заяву, витребовуваних документів не подав.

За таких обставин, ухвалою від 08.12.2014 року розгляд справи відкладався на 12.01.2015 року.

Ухвала від 08.12.2014 року про відкладення розгляду справи на 12.01.2015 року отримана відповідачем 12.12.2014 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням №79 3, про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

За вх.№487/15 в господарському суді 12.01.2015 року зареєстровано клопотання позивача про долучення до матеріалів справи належно засвідчених копій договору купівлі-продажу №ЛВГ-000035 від 1 листопада 2012 року та додатку до цього договору.

12.01.2015 року за вх.№486/15 в суді зареєстровано подану позивачем заяву №2-юр від 12.01.2015р.,у якій останній підтверджує, що станом на 12.01.2015 року заборгованість СПД ФО ОСОБА_2 перед СПД ФО ОСОБА_1 не змінилась - сума основного боргу (як і на день подання позову) становить 15 002,88 грн.,зокрема по: накладній ЛВГ-00002089 від 26.04.2013р. не оплачено товар в сумі 610,95 грн.; по накладній ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 р. не оплачено товар в сумі 4 274,26 грн.; по накладній ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 р. не оплачено товар в сумі 7 082,39 грн; по накладній ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 р. не оплачено товар в сумі 3 035,28 грн.

У заяві позивач підтримує заявлені ним у позовній заяві вимоги та просить задоволити у повному обсязі.

В судове засідання 12.01.2015р. відповідач явку повноважного представника не забезпечив, відзиву на позов, доказів оплати вартості товару не надав.

Представник позивача в судове засідання з»явився. Надав суду для огляду оригінали договору купівлі-продажу та додатку до цього договору, оригінали видаткових накладних, оригінали товарно-транспортних накладних та інших документів, які в засвідчених копіях ним подано до справи.

При огляді оригіналів документів судом встановлено, що в оригіналах видаткові накладні, товарно-транспортні накладні підписані стороною відповідача і місять відтиски штампу відповідача, зразок якого наведено у додатку до договору купівлі-продажу, хоча при виготовленні позивачем копій з цих документів (які подані до справи) не у всіх документах (видаткових накладних і ТТН) вбачається відтиск штампу відповідача на підписі особи, яка отримала товар.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у позивача в оригіналах є належно оформлені первинні документи, які свідчать про факти господарських операцій по продажу товару відповідачу і які входять в предмет дослідження за заявленими позовними вимогами.

Враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, невиконання відповідачем вимог згідно ухвал у справі та зважаючи на строки розгляду у справі, суд вбачав за доцільне ще раз відкласти розгляд справи.

Ухвалою від 12.01.2015 року розгляд справи відкладено на 23.01.2015 року.

В судове засідання 23.01.2015 року позивач явку повноважного представника забезпечив; представник позивача позовні вимоги підтримав та просить задоволити у повному обсязі. По вимозі про стягнення інфляційних нарахувань представник позивача надав пояснення у поданій заяві ( вх.№2562/15 від 23.01.15р.), що суму інфляційних нараховано за період з 01.01.2014 р. по 30.09.2014 р. в сумі 2430,47 грн. Крім того, до справи, в додаток до клопотання (вх.№2525/15 від 23.01.15р.) представником позивача подано додаткові документи.

Відповідач в судове засідання 23.01.15р. (як і у попередні судові засідання) явку повноважного представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву, доказів погашення заборгованості перед позивачем за отриманий товар відповідач не подав, позовні вимоги не заперечив і не спростував належними та допустими доказами.

Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, який є у справі, підтверджено, що відповідач включений до ЄДР; місце проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_2., тобто, відповідач проживає за адресою, яка відповідає вказаній позивачем у позовній заяві адресі.

Як зазначено вище, відповідач отримував ухвали суду по справі за місцем проживання, відтак знав про знаходження в провадженні господарського суду Львівської області даної справи, про судові засідання і вимоги суду до нього.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У зв'язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України - за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 23.01.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01 листопада 2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено Договір купівлі-продажу № ЛВГ-000035 , за умовами якого продавець передає у власність покупця, а покупець купує продукцію (надалі товар) в асортименті та на суму, що вказані в накладній продавця та на умовах, викладених в даному Договорі.

Договір укладався для забезпечення багаторазових операцій купівлі-пародажу (п.1.2).

Згідно з умовами п.2.1, загальна сума даного Договору складається з окремих сум операцій поставки, згідно товарних накладних, які є невід»ємною частиною даного Договору.

У п.5.1 Договору сторони дійшли згоди, що Покупець зобов»язується здійснити оплату за отриманий товар згідно накладних шляхом:

5.1.1. попереднього перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в установі банку або шляхом внесення коштів в касу продавця.

5.1.2. перерахування грошових кошиів на розрахунковий рахунок продавця в установі банку або внесення коштів в касу продавця на протязі 14 календарних днів після отримання товару.

За умовами Договору продавець зобов»язаний передати товар в кількості та асортименті, вказаних в накладних. Датою передачі вважається дата оформлення товарної накладної покупцем ( п.п.6.1.1 п.6.1 Договору).

Покупець зобов»язаний прийняти та оплатити вартість товару, вказану в накладній, згідно п.5 Договору ( п.п.6.2.1 п.6.2 Договору).

Відповідно до п.7.2 Договору за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату замовленого чи придбаного товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми неоплачуваного товару за кожний день прострочки платежу та штраф у розмірі 10% від суми отриманий товарів.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторону від виконання зобов»язань за цим Договором ( п.7.3).

Сторонами укладено Додаток до Договору, у якому міститься взірець штампу, яким завірено товаросупровідні документи, за якими відповідач отримав товаро-матеріальні цінностій від позивача.

Як вбачається із розрахунку суми основного боргу (15002,88 грн.), який долучений до келопотання вх.№53129/14 від 08.12.14р., господарські операції між сторонами по продажі товару мають місце з 24.12.12 р. З цієї дати і станом на день подання позову до суду позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 33719,79 грн. Відповідач в рамках зазначеного періоду проводив часткові платежі позивачу за отриманий товар. Відтак, за вказаний період відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 18716,91 грн., за мінусом яких від вартості поставленого товару 33719,79 грн. основний борг склав 15002,88 грн.

До розрахунку заборгованості на суму 15002,88 грн. позивач подав до справи по кожній, переліченій в розрахунку господарській операції, первинні бухгалтерські документи (копії видаткових накладних, податкових накладних, товарно-транспортних накладних, копії банківських документів), які в сукупності підтверджують відомості, які наведені у розрахунку, тобто підтверджують факти господарських операцій на суму 33719,79, часткової оплати відповідачем вартості отриманого товару (на суму 18716,91 грн.), а відтак - основний борг в сумі 15002,88 грн, який складає різницю між вартістю поставленого і оплаченого товару.

Таким чином, станом на день подання позову до суду за відповідачем рахується заборгованість в сумі 15 002,88 грн. за отриманий, по наступних видаткових накладних товар, зокрема по:накладній ЛВГ-00002089 від 26.04.2013р. не оплачено товар в сумі 610,95 грн.; накладній ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 р. не оплачено товар в сумі 4 274,26 грн.; накладній ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 р. не оплачено товар в сумі 7 082,39 грн; накладній ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 р. не оплачено товар в сумі 3 035,28 грн.

При огляді оригіналів видаткових накладних ЛВГ-00002089 від 26.04.2013р.; ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 р.; ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 р.; ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 р., товарно-транспортних накладних які стосуються поставки товару по цих накладних, судом встановлено, що в оригіналах документів вчинено особою уповноваженою відповідачем на отримання товару підпис та проставлено штам, взірець якого міститься у додатку до договору.

Сторонами проведено взаємозвірку розрахунків за договором №ЛВГ 000035 від 01.11.2012 року та погоджено, що станом на 25.06.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 15 002,88 грн.

Матеріалами у справі підтверджується, що позивачем видавались відповідачу податкові накладні (до видаткових накладних, по яких поставлявся товар) на відшкодування ПДВ. Податкові накладні відображають дати вчинення господарських операцій , які відповідають датам видаткових накладних, найменування товару, його кількість та вартість, у податкових накладних має місце посилання на Договір купівлі-продажу№ЛВГ 000035 від 01.11.2012 року.

Доказів погашення основного боргу в сумі 15 002,88 грн. станом на час розгляду справи по суті відповідачем не подано.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов"язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.691 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов,- за ціною, що визначається віждповідно до статті 632 цього Кодексу.

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов»язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов»язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногно законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб"єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов"язаної сторони виконання її обов"язку.

Відповідно до ст.174 ГК України Господарські зобов»язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків

Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобов"язання визначається тими правами та обов"язками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток продавця та покупця на Договорі купівлі-продажу №ЛВГ-000035 від 1 листопада 2012 року підтверджується факт його вчинення на умовах, які вказані у договорі.

Зміст договору №ЛВГ-000035 від 1 листопада 2012 року, як підстави виникнення цивільного-правового зобов"язання, визначається тими правами та обов"язками, які взяли на себе учасники (сторони) цього договору: продавець (позивач) та покупець (відповідач) відповідно до умов цього договору і які закріплені і сформульовані в цьому договорі.

Договір №ЛВГ-000035 від 1 листопада 2012 року є двостороннім договором, таким, що не укладений більш як двома сторонами, а лише постачальником та покупцем; договір не укладений на користь третьої особи.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору№ЛВГ-000035 від 1 листопада 2012 року позивач поставив відповідачу товар, обумовлений в договорі, за видатковими накладними ЛВГ-00002089 від 26.04.2013р.; ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 р.; накладній ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 р.; накладній ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 р.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у перелічених накладних, підтверджується підписом його представника на цих накладних, штампом відповідача ( взірець якого у додатку до договору), актом звіряння взаємних розрахунків між сторонами, товарно-транспортними накладними , податковими накладними, які оцінені судом в сукупності , відповідно до ст..43 ГПК України.

Зауважень, претензій щодо кількості, якості поставленого товару покупцем висуното до продавця не було.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов»язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов»язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов»язання є підставою для застосування господарських санекцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов»язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов»язання другої столрони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до умов в п.п.5.1.2 п.5.1 Договору перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця в установі банку або внесення коштів в касу продавця покупець мав провести на протязі 14 калеендарних днів після отримання товару, що не виконав.

Враховуючи наведене, суд вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 15 002,88 грн. основного боргу за проданий товар, з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не подано суду доказів оплати товару на вказану суму.

При цьому суд вбачає за доцільне зазначити, що моментом виконання грошового зобов»язання є дата зарахування коштів коштів на рахунок кредитора, або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до ст.ст.610,611 Цивільного кодексу України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. У разі порушення зобов»язання настають правові наслідки , встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.1 ст.549 ЦК України). Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі , що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.2 Договору за безпідставну відмову від оплати або несвоєчасну оплату замовленого чи придбаного товару, покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми неоплачуваного товару за кожний день прострочки платежу та штраф у розмірі 10% від суми отриманий товарів.

Сплата штрафних санкцій не звільняє сторону від виконання зобов»язань за цим Договором ( п.7.3).

Як вбачається із розрахунку пені, який позивач наводить у позовній заяві, пеня нарахована за період з 26.06.2013 року по 10.10.2014 року від суми боргу 15 002,88 грн. в розмірі 2 608,85 грн. При розрахунку пені позивач застосовував подвійну облікову ставку НБУ: в період з 13.08.2013р. по 14.04.2014р. - 6,5%; з 15.04.2014 р - 9,5%, з 17.07.2014р. по 10.10.2014 р. - 12,5 %. Пеня нарахована за 365 днів протермінування оплати вартості товару.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Частина 6 статті 232 ГК України має диспозитивний характер і встановлює , що, якщо в договорі або законі немає спеціальної вказівки на період, за який стягуються штрафні санкції, їх можна стягнути тільки за півроку від моменту, коли відбулося фактичне порушення виконання зобов»язання, тобто шість місяців починають обчислюватись від дня, що настає за днем, який є остаточним строком для виконання зобов»язання.

Із врахуванням наведеного, умов у п.п.5.1.2 п.5.1 та п.7.2 договору купівлі-продажу №ЛВГ-000035 від 1 листопада 2014 року, пеня підлягала б розрахунку таким чином :

1.По накладній ЛВГ-00002089 від 26.04.2013 року від суми боргу 610,95 грн.

Товар поставлено 26.04.2013р. Оплату товару в сумі 610,95 грн. відповідач повинен був здійснити з 27.04.2013 р. по 10.05.2013 р. включно

Пеня підлягає нарахуванню з 11.05.2013 р. по 08.11.2013 р. (за 182 дні протермінування ). Кількість днів в 2013 році - 365.

Ставка НБУ в період з 11.05.2013р. по 08.11.2013 р. :

з 23.03.2012р. - 7,5%

з 10.06.2013 р. - 7,0%;

з 13.08.2013р. - 6,5%;

з 15.04.2014 р - 9,5%

Відтак пеня повинна була бути розрахована наступним чином:

за період з 11.05.2013 р. по 09.06.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,5%, за 30 днів протермінування оплати , від суми 610,95 грн. і складає 7,532 грн.

за період з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 64 дні протермінування оплати , від суми боргу 610,95 грн. і складає 14,997 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 08.11.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 88 день протермінування оплати , від суми боргу 610,95 грн. і складає 19,148 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002089 від 26.04.2013 р. - 41,68 грн.

2.По накладній ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 року від суми боргу 4 274,26 грн.

Товар поставлено 29.04.2013р. Оплату товару в сумі 4 274,26 грн. відповідач повинен був здійснити з 30.04.2013 р. по 13.05.2013 р. включно.

Пеня підлягає нарахуванню з 14.05.2013 р. по 11.11.2013 р. (за 182 дні протермінування ). Кількість днів в 2013 році - 365.

Ставка НБУ в період з 14.05.2013р. по 11.11.2013 р. :

з 23.03.2012р. - 7,5%

з 10.06.2013 р. - 7,0%;

з 13.08.2013р. - 6,5%;

з 15.04.2014 р - 9,5%

Відтак пеня повинна була бути розрахована наступним чином:

за період з 14.05.2013 р. по 09.06.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,5%, за 27 днів протермінування оплати , від суми 4 274,26 грн. і складає 47,426 грн.

за період з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 64 дні протермінування оплати , від суми боргу 4 274,26 грн. і складає 104,924 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 11.11.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 91 день протермінування оплати , від суми боргу 4 274,26 грн. і складає 138,532 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 року - 290,88 грн.

3.По накладній ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 року від суми боргу 7 082,39 грн.

Товар поставлено 28.05.2013р. Оплату товару в сумі 7 082,39 грн. відповідач повинен був здійснити з 29.05.2013 р. по 11.06.2013 р. включно.

Пеня підлягає нарахуванню з 12.06.2013 р. по 10.12.2013 р. (за 182 дні протермінування ). Кількість днів в 2013 році - 365.

Ставка НБУ в період з 12.06.2013р. по 10.12.2013 р. :

з 10.06.2013 р. - 7,0%;

з 13.08.2013р. - 6,5%;

з 15.04.2014 р - 9,5%

Відтак пеня повинна була бути розрахована наступним чином:

за період з 12.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 62 дні протермінування оплати , від суми боргу 7 082,39 грн. і складає 168,425 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 10.12.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 120 днів протермінування оплати , від суми боргу 7 082,39 грн. і складає 302,699 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 року - 471,12 грн.

4. По накладній ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 року від суми боргу 3 035,28 грн.

Товар поставлено 11.06.2013р. Оплату товару в сумі 3 035,28 грн. відповідач повинен був здійснити з 12.06.2013 р. по 25.06.2013 р. включно.

Пеня підлягає нарахуванню з 26.06.2013 р. по 24.12.2013 р. (за 182 дні протермінування ). Кількість днів в 2013 році - 365.

Ставка НБУ в період з 26.06.2013р. по 24.12.2013 р. :

з 10.06.2013 р. - 7,0%;

з 13.08.2013р. - 6,5%;

з 15.04.2014 р - 9,5%

Відтак пеня повинна була бути розрахована наступним чином:

за період з 26.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 48 днів протермінування оплати , від суми боргу 3 035,28 грн. і складає 55,882 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 24.12.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 134 дні протермінування оплати , від суми боргу 3 035,28 грн. і складає 144,861 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 - 200,74 грн.

Загальна сума пені, яка підлягала б до стягнення - 1 004,42 грн.(41,68 грн.+290,88 грн.+471,12 грн.+200,74 грн.).

Як вбачається із розрахунку пені, початок розрахунку пені позивач починає з 26.06.2013 р. і закінчує нарахування включно по 10.10.2014 р.

Права, передбачені частиною 4 ст.22 ГПК України належать лише позивачу, відтак суд враховуючи періоди, за які підлягала нарахуванню пеня і початок періоду, з якого позивач почав нараховувати пеню, приходить до висновку, що пеня підлягає до стягнення:

1.По накладній ЛВГ-00002089 від 26.04.2013 року від суми боргу 610,95 грн.

за період з 26.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 48 дні протермінування оплати , від суми боргу 610,95 грн. і складає 11,248 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 08.11.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 88 днів протермінування оплати , від суми боргу 610,95 грн. і складає 19,148 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002089 від 26.04.2013 р. - 30,40 грн.

2.По накладній ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 року від суми боргу 4 274,26 грн.

за період з 26.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 48 дні протермінування оплати , від суми боргу 4 274,26 грн. і складає 78,693 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 11.11.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 91 день протермінування оплати , від суми боргу 4 274,26 грн. і складає 138,532 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002120 від 29.04.2013 року - 217,23 грн.

3.По накладній ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 року від суми боргу 7 082,39 грн.

за період з 26.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 48 дні протермінування оплати , від суми боргу 7 082,39 грн. і складає 130,393 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 10.12.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 120 днів протермінування оплати , від суми боргу 7 082,39 грн. і складає 302,699 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002476 від 28.05.2013 року - 433,09 грн.

4. По накладній ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 року від суми боргу 3 035,28 грн.

за період з 26.06.2013 р. по 12.08.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 7,0%, за 48 днів протермінування оплати , від суми боргу 3 035,28 грн. і складає 55,882 грн.

за період з 13.08.2013 р. по 24.12.2013 р. із застосуванням ставки НБУ 6,5 %, за 134 дні протермінування оплати , від суми боргу 3 035,28 грн. і складає 144,861 грн.

В загальному пеня за протермінування оплати вартості товару за накладною ЛВГ-00002678 від 11.06.2013 - 200,74 грн.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня в сумі 881,46 грн. В сумі 881,46 грн. вимога позивача підлягає до задоволення. В решті суми (1 727,39 грн.) вимога позивача про стягнення пені не підлягає до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У п.3 зазначеної Постанови вказано, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення їх сплати.

У застосуванні індексації можуть враховуватись рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних втрат в сумі 2 430,47 грн. за період з 01.01.2014 р. по 30.09.2014 р. (із врахуванням уточнення позивачем періоду за який нараховано інфляційні у заяві вх.№2562/15 від 23.01.15р.), суд дійшов висновку що такі розрахунки проведено вірно, відтак вимога позивача про стягнення 2 430,47 грн. інфляційних втрат підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення 10% штрафу в розмірі 1 500,29 грн. то така вимога теж підлягає до задоволення.

Зі змісту п.7.2 договору купівлі-продажу вбачається, що окрім пені, сторони узгодили й застосування такого виду відповідальності як штраф у розмірі 10% від суми отриманих товарів, у випадку несвоєчасної оплати вартості такого товару.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2012року №06/5026/1052/2011 та відображено в інформаційному листі Вищого господарського суду №01-06/908/2012 від 13.07.2012р.

Згідно приписів статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, враховуючи статтю 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, нга яких грунтутються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кож на сторона повинена довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суцд приймає тільки ті докази, які маю.ть значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України , господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що грунтутьється на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача 21 542,49 грн. заборгованості підлягають до задоволення частково, в сумі 19 815,10 грн., з якої : основний борг - 15 002,88 грн.; пеня - 881,46 грн.; штраф - 1 500,29 грн.; інфляційні втрати - 2 430,47 грн.

В решті заявлених вимог позов задоволенню не підлягає.

За вимогами пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, немайнового характеру - один розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2014 р. складав 1218,00 грн.

Платіжним дорученням №1878 від 13.11.2014 р. за подання на розгляд до господарського суду Львівської області позовної заяви про стягнення 21 542,49 грн. заборгованості позивач сплатив доход держбюджету України 1827,00 грн. судового збору .

Відповідно до ст.49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір нензалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи наведену норму ГПК, те, що позов задоволено в сумі судовий збір покладається на сторони пропорційно до завдоволених вимог.

З відповідача на користь в сумі 19 815,75 грн. ( і судовий збір, який підлягав би сплаті в доход держбюджету від цієї суми складає 1827,00 грн.) , судові витрати покладаються на відповідача повністю

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1,2,4-3,22, 32,33,34,36,43,49,75, 82,84,85,116 ГПК України, суд,-

Вирішив:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_2 (місце проживання за адресою:79017 АДРЕСА_2; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) на користь суб»єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання за адресою :АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_2) 19 815,10 грн. заборгованості , з якої : основний борг - 15 002,88 грн.; пеня - 881,46 грн.; штраф - 1 500,29 грн.; інфляційні втрати - 2 430,47 грн., а також стягнути 1827,00 грн. судового збору

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. В задоволенні решти вимог і стягненні 1727,39 грн. пені - відмовити.

В засіданні 23.01.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини прийнятого по справі рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 28.01.2015р.

Суддя Кітаєва С.Б.