КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 911/1682/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 21.01.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 (повне рішення підписано 26.11.2014)

у справі №911/1682/13 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Київобленерго»

до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖКГ Комунальник»

про стягнення 107 001,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 07.11.2014 у справі №911/1682/13 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, публічне акціонерне товариство «Київобленерго» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 у справі №911/1682/13 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Київобленерго» про стягнення 88 053,35 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 13 092,08 грн. пені, 257,18 грн. інфляційних втрат та 2 598,15 грн. 3% річних в повному обсязі.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.

Ухвалою від 08.12.2014 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №911/1682/13 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представник позивача брав участь у судовому засіданні, в якому надав свої пояснення й підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу ПАТ «Київобленерго» задовольнити, а рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача брав участь у судовому засіданні, в якому надав свої пояснення й заперечив проти доводів, які викладені позивачем в апеляційній скарзі та просив рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «Київобленерго» - без задоволення.

Згідно з ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.04.2007 між закритим акціонерним товариством «Київенерго» (нині - публічне акціонерне товариство «Київенерго», постачальник) та об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ЖКГ Комунальник» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 773 (т. 1 а. с. 9-18) .

Згідно з п. 1.1. договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.

Відповідно до п. 1.2. договору точка продажу електричної енергії встановлюється сторонами згідно «Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін», що є невід'ємною частиною даного договору.

За умовами п. п. 2.3.3., 2.3.4. договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та додатку №6 «Порядок зняття показів розрахункових приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів обліку», а також зобов'язується здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача, згідно додатку №5 (5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Пунктом 3.1.1. договору передбачено, що постачальник має право отримувати від споживача плату за поставлену електричну енергію за роздрібними тарифами, розрахованими згідно з Умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, на умовах передбачених в додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію», за компенсацію перетікання реактивної електричної енергії, на умовах передбачених в додатку №5 (5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії», та інші платежі обумовлені цим договором.

Відповідно до п. 7.1. договору облік електроенергії, спожитої споживачем та (або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюється згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ. У разі порушення споживачем вимог нормативно-технічних документів щодо встановлення та експлуатації засобів обліку, їх покази не використовуються при розрахунках за спожиту електроенергію, а обсяги спожитої електроенергії визначаються постачальником розрахунково згідно з вимогами додатку №4 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» та додатку №5 (5а) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Згідно з п. 7.5. договору на підставі показів засобів обліку електричної енергії та умов додатку №6 «Порядок зняття показів розрахунків приладів обліку електричної енергії та форма звіту споживача про покази приладів облік» оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію, акт про прийняття-передавання товарної продукції, акт результатів замірів електричної потужності (у разі потреби за ініціативою постачальника).

Пунктами 1.1. та 2.1. додатку №4 до договору №773 від 16.04.2007 «Порядок розрахунків за активну електроенергію» передбачено, що розрахунковий період встановлено споживачу з 16 числа календарного місяця по 15 число наступного місяця. Порядок оплати за активну електроенергію здійснюється у формі авансової оплати та авансових платежів з остаточним розрахунком по закінченні розрахункового періоду.

Згідно із твердженнями позивача, відповідач не виконує в повному обсязі свій обов'язок щодо сплати вартості спожитої ним електричної енергії, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 88 053,35 грн.

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство звернулось до господарського суду Київської області з позовом до об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЖКГ Комунальник» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

При прийнятті оскаржуваного рішення, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Київобленерго» не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормами ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону та договору. Згідно з ст. 525 ЦК України та п.7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Яв вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, між сторонами у справі був укладений договір про постачання електричної енергії №773 від 16.04.2007, згідно умов якого позивач (постачальник) зобов'язався здійснювати постачання відповідачу (споживачу) електричної енергії, а відповідач - сплатити вартість спожитої електроенергії на встановлених умовах відповідно до додатків №4 та №6 до договору.

Відповідно до додатку №4 до договору розрахунковий період встановлено відповідачу (споживачу) з 16 числа календарного місяця до 15 числа наступного місяця. Обсяг спожитої електроенергії за період між датами зняття показів засобів обліку розкладається пропорційно до тривалості дії протягом розрахункового періоду кожного з тарифів. Величина коштів, які має сплатити відповідач (споживач), визначається як сума добутків тарифів на відповідний їм обсяг електричної енергії.

Згідно з додатком №6 до договору показники розрахункових приладів обліку електричної енергії (електролічильників) знімаються станом на 24 год. на дату закінчення розрахункового періоду. Споживач зобов'язаний протягом 16 год. З моменту зняття показів лічильників довести їх значення до Постачальника електричної енергії за встановленою формулою, тобто подати звіти за фактично використану електричну енергію протягом розрахункового місяця.

Так, обсяг спожитої відповідачем електроенергії визначався за розрахунковими приладами обліку ( електролічильники), які були встановлені відповідачу, а саме:

електролічильник №6N64147;

електролічильник №69072105;

електролічильник №69075050;

електролічильник №52002116;

електролічильник №4;

електролічильник №1.

Таким чином, виходячи з умов договору відповідач сам надавав звіти позивачу за використану електричну енергію з фактичними показниками електролічильників, проти чого не заперечували учасники судового процесу. Рахунки до оплати виставлялись позивачем на підставі показників електролічильників.

Спір між сторонами у справі виник, на думку позивача, у зв'язку із не повною оплатою відповідачем послуг за спожиту електроенергію за період з січня 2011 року по березень 2013 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, проаналізувавши показники у звітах, які подавались відповідачем позивачу за спірний період та виставлені на підставі яких позивачем рахунки відповідачу зазначає, що вказані показники не співпадають (т.1, а. с.115, а. с. 305-311, т.2 а. с. 18-19, а.с. 39-44, а.с. 58-68, а.с. 82-97, а.с. 112-123, а.с. 91-172).

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем у відповідності до ст. 33 ГПК України та в порушення п. 7.5 договору «Про постачання електричної енергії» №773 від 16.04.2007 та умов додатку №6 «Порядок знаття показників розрахунків приладів обліку електричної енергії», не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, а саме - актів про використану електричну енергію, актів про прийняття-передавання товарної продукції, актів про результати замірів електричної потужності, які б підтверджували факти постачання позивачем і споживання відповідачем електричної енергії та факти існування заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену електричну енергію за договором про постачання електричної енергії №773 у спірний період.

Також встановити дійсний, реальний, загальний розмір основної заборгованості по сплаті за спожиту електричну енергію за договором «Про постачання електричної енергії» №773 від 16.04.2007 у спірний період не виявилось можливим і за результатами проведення судово-економічної експертизи Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз у зв'язку з відсутністю і ненаданням сторонами всіх необхідних первинних документів.

Таким чином, на переконання судової колегії, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивачем не доведено існування заборгованості відповідача перед позивачем за поставлену електричну енергію за договором №773 від 16.04.2007 у розмірі 88 053, 35 грн.

Тому, позовна вимога ПАТ «Київобленерго» про стягнення із ОСББ «ЖКГ-Комунальник» заборгованості у розмірі 88 053,35 грн. є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 13 092,08 грн. пені, 257,18 грн. інфляційних збитків та 2 598,15 грн. 3% річних.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що вимоги ПАТ «Київобленерго» про стягнення з ОСББ «ЖКГ-Комунальник» 13 092,08 грн. пені, 257,18 грн. інфляційних збитків та 2 598,15 грн. 3% річних є похідними від позовної вимоги про стягнення 88 053,35 грн. основної заборгованості за поставлену електроенергію за договором №773 від 16.04.2007.

Враховуючи те, що позовна вимога про стягнення 88 053,35 грн. основної заборгованості за поставлену електричну енергію не підтверджується належними та допустимими доказами та не підлягає задоволенню, а суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення 13 092,08 грн. пені, 257,18 грн. інфляційних збитків та 2 598,15 грн. 3% річних.

Отже, позовна вимога ПАТ «Київобленерго» про стягнення 13 092,08 грн. пені, 257,18 грн. інфляційних збитків та 2 598,15 грн. 3% річних ОСББ «ЖКГ-Комунальник» задоволенню також не підлягає

Відповідно до норм ст. ст. 32, 33, ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтується вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 у справі №911/1682/13 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 у справі №911/1682/13 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Київобленерго» на рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 у справі №911/1682/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 07.11.2014 у справі №911/1682/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1682/13 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук