РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 22/399

За позовомПублічного акціонерного товариства «Київенерго»
До Комунального підприємства «Житлоремфонд» Деснянського району міста Києва
Простягнення 54 860, 46 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача: Кучкова Ю.В. - за дов.

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 39 204, 40 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за Договором № 1630324 від 01.12.2000р., 13 460, 30 грн. інфляційної складової боргу, 2 195, 76 грн. - 3% річних, 548, 61 грн. витрат із сплати державного мита та 312, 50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Ухвалою суду від 17.09.2009р. провадження у справі №22/399 було зупинено до вирішення інших пов'язаних з нею справ №8/131 та №8/588.

На запит суду від сторін на адресу суду жодної інформації не надходило.

На запит судді від Шевченківського районного суду міста Києва надійшов лист, в якому повідомлено про набрання рішеннями Шевченківського районного суду міста Києва законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України, господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

З огляду на викладені обставини, суд своєю ухвалою від 13.10.2014р. поновив провадження у справі №22/399, призначив розгляд справи №22/399 на 06.11.2014р. о 12:50, зобов'язавши позивача надати суду пояснення щодо того, чи підтримує останній заявлені позовні вимоги.

Позивач 09.12.2014 року подав заяву про уточнення позовних вимог, в зв'язку зі сплатою відповідачем основного боргу в розмірі 39 204, 40 грн., яка за своєї природою є заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до вказаної заяви Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 13 460, 30 грн. інфляційної складової боргу, 2 195, 76 грн. 3% річних, 548, 61 грн. витрат із сплати державного мита та 312, 50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Судом заява про зменшення розміру позовних вимог прийнята до розгляду, оскільки дана заява відповідає вимогам ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема зменшити розмір позовних вимог.

Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціна позову.

Згідно з ч.3 ст. 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, позивач зменшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача загальну суму заборгованості у розмірі 15 656, 06 грн., тому має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, представників не направляв, про поважні причини неявки суд не повідомив, пояснень, витребуваних ухвалою суду від 13.10.2014 р. про поновлення провадження у справі та ухвалою суду від 09.12.2014р. про відкладення розгляду справи не подав. Водночас, ухвали суду від 13.10.2014р. та від 09.12.2014р. направлені на адресу відповідача - Комунального підприємства «Житлоремфонд» Деснянського району міста Києва: 02217, м. Київ, вул. Закревського, 15. Дані ухвали суду від 13.10.2014р. та від 09.12.2014р. були повернуті суду поштою з зазначенням: „за закінченням встановленого строку зберігання " .

Тому повернення ухвал господарського суду від 13.10.2014р. та 09.12.2014р. з зазначенням: „за закінченням встановленого строку зберігання " з урахуванням конкретних обставин даної справи є належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасника судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій, тому спір розглядається за наявними у справі доказами, відповідно до ст. 75 ГПК України.

За клопотанням Позивача, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, спір у даній справі вирішено у строк у відповідності п.3 ст.69 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (Позивачем) та Комунальним підприємством «Житлоремфонд» Деснянського району міста Києва (Відповідачем) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.12.2000р. № 1630324 (надалі - Договір).

Згідно з пп. 2.2.1. та 2.3.1. Договору і відповідно до законодавства України Позивач постачає теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності з Відповідачем для потреб: опалення - в період опалювального сезону, гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з Додатком 1 до Договору, яку Відповідач зобов'язаний оплачувати щомісяця своєчасно та в повному обсязі.

Нарахування Відповідачу за теплову енергію здійснюється відповідно до звернення-доручення про укладення Договору розрахунковим способом за тарифами, встановленими і затвердженими розпорядженням Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Позивач зобов'язався виробити та поставити теплову енергію Відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а останній зобов'язався отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в Договорі.

Відповідно до п. 2.3. Договору Відповідач зобов'язаний своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та тарифами, зазначеними у додатку 2 відповідно до якого за теплову енергію, яка використовується населенням оплата повинна бути проведена не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим, за теплову енергію, яка використовується орендарями оплата повинна бути проведена не пізніше 25 числа поточного місяця.

Відповідно до п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, передбачено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товарозпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, а у разі прострочення оплати товару продавець, відповідно до п. 3 цієї ж статті, має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими коштами.

Відповідно до довідки про надходження коштів на рахунок Позивача від Відповідача за спожиту від Позивача теплову енергію станом на 01.12.2014р. суму основного боргу було сплачено Відповідачем в розмірі 39 204, 40 грн., в зв'язку з чим, Позивачем було зменшено суму боргу на суму 39 204, 40 грн. та залишено позовну вимогу про стягнення з відповідача на свою користь суму інфляційної складової боргу в розмірі 13 460, 30 грн. та 3% річних в розмірі 2 195, 76 грн.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Договір 01.12.2000р. № 1630324 є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, між сторонами спору виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, і домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджується факт постачання електроенергії відповідно до умов Договору Відповідачу, використовування електроенергії Відповідачем, а також сплату основної заборгованості Відповідачем Позивачу за спожиту електроенергію після порушення провадження у справі, а саме 01.12.2014р. в розмірі 39 204, 40 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З огляду на наявність прострочення грошового зобов'язання, Позивач правомірно нарахував відповідачу борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення, відповідно до ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.

Згідно здійсненого позивачем розрахунку з відповідача підлягає стягненню 2 195, 76 грн. 3% річних та 13 460, 30 грн. індексу інфляції, відповідно до ст. 625 ЦК України, з яким суд погоджується та вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування уточнених позовних вимог.

В судовому засіданні, допустимими доказами, які знаходяться в матеріалах справи позивач довів, що його уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати згідно ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлоремфонд» Деснянського району міста Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, 15; Код: 4543683) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) 13 460 (тринадцять тисяч чотириста шістдесят) грн. 30 коп.

інфляційної складової боргу, 2 195 (дві тисячі сто дев'яносто п'ять) грн. 76 коп. 3% річних, 548 (п'ятсот сорок вісім) грн. 61 коп. витрат із сплати державного мита та 312 (триста дванадцять) грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 31.01.2015р.

Суддя І.І.Борисенко