РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/743/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Техменеджмент»
доПриватного акціонерного товариства «Фуршет»
простягнення 500000 грн. 00 коп.
Представники сторін:

від позивача: Шавгулідзе В.В. - представник за довіреністю б/н від 02.10.2014;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.01.2015 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Техменеджмент» надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Фуршет» про стягнення 500000 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору безпроцентної позики № 3/11/2014 (поворотньої фінансової допомоги) від 03.11.2014 та Додаткової угоди до нього, не повернув позивачу у встановлені договором строки позику в розмірі 500000 грн. 00 коп., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в розмірі 500000 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 порушено провадження у справі № 910/743/15-г та справу призначено до розгляду на 02.02.2015.

02.02.2015 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги визнав та просив суд розглядати справу без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 02.02.2015 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 02.02.2015 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про причини неявки у судове засідання суд не повідомили, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 598.

У судовому засіданні 02.02.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.11.2014 між Приватним акціонерним товариством «Фуршет» (позичальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Техменеджмент» (позикодавець) укладено Договір безпроцентної позики № 3/11/2014 (поворотньої фінансової допомоги) (Договір), відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, встановленому Договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю.

Сума позики за Договором становить 500000 грн. 00 коп. (п. 2.1 Договору); за цим Договором проценти не нараховуються та не сплачуються (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору, позикодавець перераховує суму позики в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника.

Згідно з п. 4.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 04.11.2014, позикодавець надає позичальнику позику у розмірі 500000 грн. 00 коп. до 03.12.2014 включно.

Згідно з п. 4.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 04.11.2014, позичальник повинен до 03.12.2014 включно повернути позикодавцю позику у розмірі 500000 грн. 00 коп. одним траншем в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 5.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 04.11.2014, позичальник зобов'язується повернути суму коштів позики в останній день строку, встановленого в п. 4.2 цього Договору.

Днем повернення позики (її частини) вважається день зарахування суми позики (її частини) на поточний рахунок позикодавця (п. 5.3 Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 03.12.2014 включно (п. 7.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 04.11.2014).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 19.11.2014 на виконання умов Договору безпроцентної позики № 3/11/2014 (поворотньої фінансової допомоги) від 03.11.2014 позивач надав відповідачу позику в розмірі 500000 грн. 00 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з рахунку позивача у Публічному акціонерному товаристві «Універсал Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на погоджений сторонами у п. 4.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 04.11.2014 строк виконання відповідачем свого обов'язку щодо повернення позики, а саме - до 03.12.2014 включно, строк виконання обов'язку щодо повернення позики є таким, що настав.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства «Фуршет» за Договором безпроцентної позики № 3/11/2014 (поворотньої фінансової допомоги) від 03.11.2014 в розмірі 500000 грн. 00 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем були визнані у відзиві та акті звіряння розрахунків від 05.12.2014, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техменеджмент» до Приватного акціонерного товариства «Фуршет» про стягнення грошових коштів в розмірі 500000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Фуршет» (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 56-А; ідентифікаційний код: 32161511) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техменеджмент» (02090, м. Київ, вул. В. Сосюри, буд. 6; ідентифікаційний код: 38871601) грошові кошти в розмірі 500000 (п'ятсот тисяч) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.02.2015

Суддя І.М. Отрош