КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа№ 910/21218/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Калінчук В.В. (довіреність №056/24-93 від 14.01.2015 р.)

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик»

на рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2014 р.

у справі №910/21218/14 (суддя Ломака В.С.)

за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд»

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик»

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за фактичне користування житловим приміщенням в сумі 8522,80 грн. та 17045,00 грн. неустойки.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2014 р. позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 8522,80 грн. заборгованості з орендної плати за фактичне користування приміщенням, 17045,60 грн. неустойки та 1827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 28.01.2015 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

20.03.2008 р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди житлового приміщення № 4557, відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар, на визначений в п. 5.1. строк, приймає в орендне користування квартиру АДРЕСА_1 з характеристикою, викладеною у п. 1.2., оплатою визначеною у розділі 2.

Зазначений будинок на підставі п. 1 Розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2419 від 12.11.2001 р. використовується як будинок маневреного фонду.

Згідно п. 1.2. вказаного договору, житлова площа - 39,60 кв.м, загальна площа 59,60 кв.м.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що за користування приміщенням орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендні платежі згідно з умовами цього договору.

В силу п. 2.2. договору, на підставі рішення Київради від 28.09.2006 р. № 18/75 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 27.05.2004 р. № 262/1472 «Про орендне користування житловими приміщеннями комунального підприємства «Спецжитлофонд», договором встановлюється плата за оренду приміщення, яку сплачує орендар в сумі 11,00 грн. на місяць за 1 кв.м. загальної площі, що складає 655,60 грн., у т.ч. ПДВ 109,26 грн.

Відповідно до п. 2.3. договору, орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця.

Умовами п.п. 2.5., 2.6. договору передбачено, що орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю починаючи з моменту підписання сторонами цього договору. Орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове користування квартиру АДРЕСА_1, для тимчасового проживання родини ОСОБА_3 у складі трьох осіб, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.01.2008 р., підписаним представниками сторін без зауважень і заперечень та скріпленим печатками обох підприємств.

Додатковою угодою № 1 від 24.06.2008 р. до договору сторони визначили, що вартість користування приміщенням (квартира АДРЕСА_1), за цією додатковою угодою, за період січень - червень 2008 р. становить 3933,60 грн., враховуючи ПДВ 20 % 655,60 грн. за рахунок бюджетних коштів, виділених Печерському району м. Києва на 2008 рік.

Всі інші умови вищезазначеного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у попередній редакції. Сторони домовились, що умови даної угоди застосовуються до відносин сторін, які виникли з 24.06.2008 р. (п. 2. додаткової угоди № 1 від 24.06.2008 р.).

03.07.2008 р. сторони уклали додаткову угоду № 2 до договору, якою продовжили строк дії договору на строк з 01.07.2008 р. по 31.08.2008 р.

Також, додатковою угодою № 4 від 22.10.2008 р. до договору сторони продовжили строк його дії з 01.09.2008 р. по 31.10.2008 р.

Відповідно до укладеної між сторонами додатковою угодою № 5 від 28.10.2008 р. до договору, вартість користування приміщенням (квартира АДРЕСА_1) за період січень-жовтень 2008 р. становить 6556, 00 грн., враховуючи ПДВ 20% 1096,66 грн. за рахунок бюджетних коштів, виділених Печерському району м. Києва на 2008 рік.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди передбачено, що всі інші умови договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у попередній редакції. Сторони домовились, що умови даної угоди застосовуються до відносин сторін, які виникли з 01.01.2008 р.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди № 6 від 04.12.2008 р., № 7 від 24.03.2009 р., № 8 від 15.07.2009 р., якими продовжувався строк дії договору.

Так, додатковою угодою № 8 від 15.07.2009 р. було продовжено строк дії Договору по 31.07.2009 р.

Проте, після закінчення строку дії договору відповідачем орендоване приміщення не звільнено, акт приймання-передачі приміщення не підписано, отже відповідач продовжує безпідставно користуватись приміщенням, не сплачуючи орендну плату за нього.

З огляду на те, що відповідачем не сплачено в повному обсязі орендну плату за час фактичного користування майном, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за фактичне користування житловим приміщенням в сумі 8522, 80 грн. за період з 01.06.2013 р. по 30.06.2014 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 3 ст. 285 ГК України, орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (ч. 4 ст. 286 ГК України).

Оскільки орендоване майно є комунальним, то на спірні правовідносини поширюється дія спеціального закону, а саме Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Підставою припинення договору оренди є, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Пунктом 5.1. договору визначено, що строк дії договору: з 01.01.2008 р. по 30.06.2008 р.

При цьому, цей строк може бути продовжений за згодою орендодавця, якщо не менш ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору від орендаря надійшло письмове звернення з проханням пролонгації договору (п. 5.2. договору).

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.02.2011 р. у справі № 16/452 за позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» до Комунального підприємства Печерської районної у м. Києві ради по утриманню житлового господарства «Хрещатик» про стягнення заборгованості встановлено факт, що після закінчення терміну дії договору (31.07.2009 р.) позивач на адресу відповідача надіслав заяву від 03.08.2009 р. № 044/24-3132 про припинення дії договору оренди з 01.08.2009 р. з вимогою звільнити орендоване приміщення у 20-ти денний термін та передати його за актом прийому-передачі позивачеві.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 3.2.5. договору, орендар зобов'язаний після закінчення строку дії договору, або в разі його (договору) розірвання у порядку, визначеному п. 5.5. договору, звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складання акту приймання-передачі приміщення покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

В матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі об'єкта оренди, яким би відповідач повертав позивачеві орендоване приміщення, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що відповідачем не було повернуто об'єкт оренди в порядку та на умовах встановлених договором, а також передбачених законодавством України.

Пунктом 2.6. договору передбачено, що орендні платежі сплачуються орендарем по день фактичної передачі орендодавцю приміщення за актом прийому-передачі.

Відповідно до п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

За таких обставин господарським судом міста Києва вірно зазначено, що в даному випадку нарахування позивачем орендної плати за час фактичного користування відповідачем об'єкта оренди є правомірним.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на те, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу об'єкта оренди після припинення дії договору, а також доказів на підтвердження відсутності основного боргу, в зазначеному вище розмірі, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за фактичне користування житловим приміщенням в розмірі 8522,80 грн. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 17045,60 грн. неустойки за період з 01.06.2013 р. по 01.06.2014 р.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п. 3.2.5. договору, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення.

Аналогічні положення закріплені в ч. 2 ст. 785 ЦК України, якою передбачено, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, передбачена п. 6.4. Договору неустойка нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобов'язання без будь-яких обмежень строків її нарахування.

Згідно п. 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення,

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком господарського суду м. Києва, що позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки за період з червня 2013 р. по червень 2014 р., включно, в розмірі 17045,60 грн. є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків, обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2014 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Хрещатик» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.12.2014 р. у справі №910/21218/14 залишити без змін.

Справу №910/21218/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун