ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.15р. Справа № 904/10294/14

За позовом Комунального підприємства „Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (м. Вільногірськ, Дніпропетровської області)

до Фізичної особи-підприємеця Аліфонової Тетяни Миколаївни (м. Вільногірськ, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором № 106/ОЕР про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.08.2009 у розмірі 2 112 грн. 84 коп. за період обслуговування з грудня 2011 року по листопад 2014 року

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

Від позивача: Тогоєва О.М. - начальник юридичного відділу (довіреність № 11 від

05.09.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство „Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі-позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємеця Аліфонової Тетяни Миколаївни (далі-відповідач), в якому просить суд стягнути заборгованість за договором № 106/ОЕР про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.08.2009 у розмірі 2 112 грн. 84 коп.

Сума позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 106/ОЕР про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.08.2009 в частині повної та своєчасної оплати за встановленим тарифом вартості утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у багатоквартирному житловому будинку № 45 по вул. Леніна м. Вільногірська за період обслуговування з грудня 2011 року по листопад 2014 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2014 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 16.01.2015.

Від відповідача факсом надійшло клопотання від 15.01.2015 про відкладення розгляду справи з метою надання часу для підготовки заперечень та інших доказів.

Ухвалою суду від 16.01.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 03.02.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача двічі у судове засідання не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2014 та від 16.01.2015 були надіслані на адресу відповідача, що зазначена у витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, Бульвар Миру, 10/85).

Згідно з довідкою поштової установи конверт з ухвалою суду від 26.12.2014, відправлений на адресу відповідача, повернутий до суду з позначкою: "за закінченням терміну зберігання".

При цьому, відповідач у своєму клопотання від 15.01.2015 зазначав, що йому відомо про судовий розгляд, при цьому вказував адресу: Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Леніна, 53/40, на яку і було додатково направлено ухвалу суду від 16.01.2015, про що свідчить поштовий реєстр № 90 від 19.01.2015 на відправку рекомендованої пошти з повідомленням по Україні.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. (пункт 3.9.1., пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника відповідача документально підтверджена не була, надані позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до Статуту позивача, його було створено з метою надання фізичним та юридичним особам житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2.2 Статуту визначено, що предметом господарської діяльності позивача для реалізації зазначеної мети є: розвиток та удосконалення житлового господарства з метою більш повного задоволення населення всіма видами житлово-комунальних послуг; управління житловим фондом; обслуговування та ремонт об'єктів житлового фонду, прибудинкових територій, внутрішньобудинкових сантехнічних систем, конструктивних елементів та інженерних систем будинків, інженерного обладнання; надання комунальних послуг юридичним особам та фізичним особам - суб'єктам підприємницької діяльності; експлуатація та ремонт ліфтового обладнання; здача в оренду за рішенням Вільногірської міської ради Дніпропетровської області вільних приміщень, що перебувають на балансі Підприємства; вивіз твердих побутових відходів; обслуговування та ремонт водопровідно-каналізаційних мереж; транспортування питної води до споживачів міста; транспортування каналізаційних стоків від споживачів міста; надання транспортних послуг; ведення обліку нежитлового фонду, що знаходиться в повному господарському віданні Підприємства. Передача його в користування на договірних засадах з дозволу власника або уповноваженого ним органу; організація поховань та надання ритуальних послуг; надання інших послуг, які не суперечать чинному законодавству України.

Фізична особа - підприємець Аліфонова Тетяна Миколаївна є власником нежитлового приміщення у житловому будинку, розташованого за адресою: м. Вільногірськ, вул. Леніна, 45.

Так, відповідно до вимог частини 3 статті 179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов'язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

За змістом статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", пункту 1.7 Методичних рекомендацій щодо участі суб'єктів підприємницької діяльності в утриманні будинків і прибудинкової території, які затверджено Наказом № 176 від 05.09.2001 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, суб'єкти підприємницької діяльності, які орендують нежитлові приміщення у житлових будинках, або яким нежитлові приміщення належать на праві власності, крім орендної плати та плати за комунальні послуги за встановленими органами місцевого самоврядування тарифами, приймають участь в загальних для всього житлового будинку експлуатаційних витратах пропорційно загальній площі.

У відповідності до пункту 1.5 вказаних Методичних рекомендацій всі умови участі суб'єктів підприємницької діяльності у розрахунках за утримання будинку, прибудинкової території та оплати комунальних послуг повинні передбачатись відповідним договором між ними та, зокрема, власником нежилого приміщення або встановленою ним особою.

Згідно із Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджені Наказом № 76 від 17.05.2005 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства, утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

01.08.2009 між Комунальним підприємством "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі-виконавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Аліфоновою Тетяною Миколаївною (далі-споживач, відповідач) укладений договір №106/ОЕР про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір).

Предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій (далі - послуги) у житловому будинку (гуртожитку) № 45 по вул. Леніна у м. Вільногірську, а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором (пункт 1 договору).

Відповідно до пункту 2 договору виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) рішення органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичність та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору.

Згідно з пунктами 3, 5 договору розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 58 грн. 69 коп. Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 11 договору передбачено, що споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати послуги в установлений цим договором строк.

Договір набув чинності з моменту його підписання і діяв до 31 грудня 2010 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим (пункт 20 договору).

Доказів зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

На виконання своїх договірних зобов'язань позивачем у період з грудня 2011 року по листопад 2014 року були надані послуги та виставлені відповідачу рахунки, які долучені до матеріалів справи (а.с. 21-56) на загальну суму 2 112 грн. 84 коп. У відповідності до умов пункту 2 договору, послуги були надані за тарифами, затвердженими рішенням Виконавчого комітету Вільногірської міської ради від 18.02.2009 № 57 "Про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для орендарів та власників нежитлових та житлових приміщень".

Відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем зі сплати наданих послуг за період з грудня 2011 року по листопад 2014 року на суму 2 112 грн. 84 коп., що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить також з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, відповідно до умов договору відповідач зобов'язався оплачувати вказані послуги до 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим. Розмір щомісячної плати складає 58 грн. 69 коп.

При цьому, як встановлено судом, на виконання умов договору № 106/ОЕР про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 01.08.2009 позивачем у період з грудня 2011 по листопад 2014 були надані послуги на загальну суму 2 112 грн. 84 коп. (36 місяців, розмір щомісячної плати - 58 грн. 69 коп.), відповідач в свою чергу прийняв надані послуги, але не виконав належним чином свої зобов'язання щодо оплати комунальних послуг за вказаний період, чим порушив умови договору, норми чинного законодавства, та у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 2 112 грн. 84 коп.

При цьому, позивач у наданих до суду 26.01.2015 поясненнях наголошував на тому, що у відповідності до частин 1, 4 та 5 статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у спірному періоді відповідач не звертався до позивача із вимогою зафіксувати порушення виконавцем умов спірного договору шляхом виклику представника виконавця для складання та підписання акту-претензії споживача. Доказів звернення споживача до суду для доведення факту ненадання йому житлово-комунальних послуг за умовами спірного договору відповідачем в матеріали справи не надано.

Викладене підтверджує, що позивачем зобов'язання виконувались у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства та надані послуги приймалися відповідачем без зауважень.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за можливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

На момент розгляду справи заборгованість відповідача складає 2 112 грн. 84 коп., докази погашення якої в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, позовні вимоги підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 827 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Аліфонової Тетяни Миколаївни (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, бульвар Миру, 10/85; ідентифікаційний код ) на користь Комунального підприємства "Жилсервіс" Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул.Ленінського Комсомолу, 53; ідентифікаційний код 36489096) 2 112 грн. 84 коп. - основного боргу, 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко