ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 року Справа № 904/3335/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. -доповідача

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Бережок С.І. представник, довіреність №14-96 від 18.04.14;

від відповідача: Козіна А.М. представник, довіреність №2753 від 04.11.14;

розглянувши апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2014року по справі № 904/3335/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м.Дніпропетровськ

про стягнення 112 732 190,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2014року по справі №904/3335/14 (суддя Рудь І.А.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 101 419 376, 07 грн. основного боргу, 3 834 563,55 грн. пені, 1 225 569,24 грн. інфляційних втрат, 2 379 117,83 грн. 3% річних, 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012року № 13/3345-БО-4 щодо повної та своєчасної оплати вартості за спожитий у 2013 році природний газ, положень ст.ст.526, 530, 655, 692 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, правом позивача відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Скориставшись наданим ст.233 Господарського кодексу України правом зменшити штрафні санкції, посилаючись на положення ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, суд надав оцінку майновому стану сторін, співвідношенню розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків позивача, фінансовому становищу відповідача та його важливе стратегічне значення для міста, суд зменшив нарахований до сплати розмір пені на 50%.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення скасувати в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних. Відмовити в задоволенні цих вимог позивача у зв'язку з відсутністю вини відповідача у виникненні заборгованості.

Також апелянт зауважував, що суд не встановив розмір заборгованості за договором, не врахував оплату в розмірі 10 804 683,50 грн., яка проведена до подання позову та підтверджена позивачем у розрахунку штрафних санкцій.

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення господарським судом норм матеріального і процесуального права.

У запереченні на апеляційну скаргу позивач також не погоджується з висновками оскаржуваного судового рішення щодо часткового задоволення позовних вимог. Просить частково задовольнити апеляційну скаргу в частині відмови у стягненні 3 834 563,55 грн. пені, в оскарженій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 3 834 563,55 грн. пені, у стягненні яких було відмовлено.

Також в поясненнях на апеляційну скаргу представник позивача підтвердив суду про сплату відповідачем до заявлення позову 10 804 683,50 грн. основного боргу.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 28.12.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3345-БО-4 (надалі- договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають на дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 11.1 договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

У пункті 2.1 договору сторони визначили, що продавець передає покупцеві з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року газ обсягом до 100 037,000 тис. куб. м., у тому числі в узгодженій кількості по місяцях кварталів.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Відповідно до п.5.2 договору ціна за 1 000 куб.м. природного газу (з ПДВ) становить 4 661,74 грн.

Додатковою угодою № 1 від 10.07.2013 року сторони внесли зміни до п. 5.2 договору, згідно якого до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ - 4 588,54 грн.

Згідно п. 4.1 договору ( в редакції додаткової угоди № 2 від 14.10.2013 року), кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

За умовами п. 6.1 договору оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору у 2013 році позивач здійснив постачання відповідачу природного газу у загальному в обсязі 36 230, 411 тис. м3 , що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які наявні в матеріалах справи.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався частково, що є порушенням умов договору та вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Визначаючи розмір основної заборгованості, суд зазначив суму 101 419 376 грн. 07 коп. При цьому суд не надав оцінку тому, що під час розгляду справи відповідач зауважував про розмір основного боргу у сумі 90 614 692, 57 грн. і саме на цю суму заборгованості позивач надавав акти звірки взаємних розрахунків станом на 31.05.2014 року.

Суду апеляційної інстанції представник позивача підтвердив, що на час постановлення оскаржуваного рішення помилково позивачем зазначено про більший розмір заборгованості.

Враховуючи викладене, рішення в частині стягнення основного боргу слід змінити, правильно зазначити, що до стягнення підлягає заборгованість в розмірі 90 614 692,57 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача пеня за період з 14.02.2013 року по 24.03.2014 року, розрахована за кожним актом окремо, становить 7 669 127 грн. 09 коп.

Доводи апелянта про те, що початок прострочки виконання зобов'язання слід рахувати з дати підписання актів, які є підставами для остаточного розрахунку, тобто з 14.10.2013 року, суперечать умовам п.6.1 договору.

Крім того пунктом 3.4 договору сторони передбачили обов'язок саме покупця не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу.

Згідно вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За розрахунком позивача 3% річних з суми основного боргу становлять 2 379 117,83 грн., інфляційні втрати - 1 225 569,24 грн.

Враховуючи, що правильне визначення суми основного боргу не впливає на зменшення розрахунку пені, 3% та інфляційних, розмір цих сум слід визнати правильним.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити штрафні санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на відсутність вини підприємства у виникненні заборгованості як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятком, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На думку суду, в матеріалах справи є належні та допустимі докази, які свідчать про наявність підстав для зменшення розміру пені, що підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді апеляційної скарги апелянт відповідно до ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України не спростував доводи оскаржуваного ним судового рішення.

Заперечення позивача проти висновків рішення суду першої інстанції теж не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи викладене та вимоги ст.101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність вимоги апеляційної скарги задовольнити частково та рішення змінити.

Судові витрати відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог: за розгляд позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 63 579,60 грн., за розгляд апеляційної скарги з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 36 540,00 грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2014 року по справі № 904/3335/14 змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (49044, м. Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 37, код ЄДРПОУ 3208277) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 90 614 692,57 грн. основного боргу, 3 834 563,55 грн. пені, 1 225 569,24 грн. інфляційних втрат, 2 379 117,83 грн. 3% річних, 63 579,60 грн. витрат по сплаті судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 10 804 683,50 грн. припинити.

В решті позову відмовити."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" судовий збір за розгляд апеляційної скарги 36 540,00 грн.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 09.02.2015 року