КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р. справа№ 910/22546/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача за первісним позовом - Занін М.Ю.

відповідача за первісним позовом - Гаврись Я.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2014 р.

у справі № 910/22546/14 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохімсервіс»

до Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

про стягнення 672447,33 грн заборгованості за договором поставки

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохімсервіс»

про стягнення 13503,60 грн пені за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергохімсервіс» (далі - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) звернулось з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) про стягнення заборгованості за договором про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 від 05.06.2014 р. у сумі 626 572,08 грн, з яких 613 800,00 грн основного боргу, 10 300,07 грн пені, 2 472,01 грн 3% річних.

У процесі розгляду справи від Публічного акціонерного товариства «Центренерго» надійшла зустрічна позовна заява про стягнення пені у сумі 13 503,60 грн за порушення строків поставки товару за договором про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 від 05.06.2014 р.

У грудні 2014 року від ТОВ «Енергохімсервіс» надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача 672 447,33 грн заборгованості, з яких 613 800,00 грн сума основного боргу, 20 659,00 грн пені, 4 843,13 грн 3% річних, 33 145,20 грн інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/22546/14 від 01.12.2014 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Центренерго» на користь ТОВ «Енергохімсервіс» 613 800,00 грн основного боргу, 20 659,00 грн пені, 4 843,13 грн 3% річних, 32 958,60 грн інфляційних втрат, в іншій частині позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 01.12.2014 р., Публічне акціонерне товариство «Центренерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволених вимог за первісним позовом.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач за первісним позовом не заперечує проти факту поставки товару та наявності заборгованості за договором про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 від 05.06.2014 р. у сумі 613 800,00 грн, однак зазначає, що зобов'язання з оплати поставленої позивачем за первісним позовом продукції були зупинені на підставі ч. 3 ст. 538 ЦК України у зв'язку з порушенням позивачем строків поставки. Крім того, місцевим судом було безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/22546/14, а розгляд справи призначено на 29.01.2015 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

05.06.2014 р. між ТОВ «Енергохімсервіс» (далі - постачальник) та ПАТ «Центренерго» (далі - покупець) був укладений договір про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцю товар (продукцію) згідно умов договору.

Згідно з п. 1.2 договору покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється відповідно до умов договору.

Найменування (номенклатура, асортимент), ціна, кількість, строки поставки та інші характеристики продукції зазначені в додатку до договору (п. 1.3 договору).

Як передбачено п. 2.1 договору, ціна договору є загальна сума цін на продукцію (вартість) з ПДВ, що поставляється за даним договором.

У відповіднсті до п. 5.3 договору датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

Пунктом 3 додатку № 1 до договору сторони погодили умови розрахунків: протягом 45 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі продукції.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «Енергохімсервіс» поставило ПАТ «Центренерго» товар на загальну суму 613 800,00 грн, що підтверджується:

- видатковими накладними № РН-0000352 від 08.07.2014 р. на суму 552 420,00 грн, № РН-0000388 від 30.07.2014 р. на суму 61 380,00 грн., підписаними представниками сторін;

- довіреностями типової форми № М-2, виданих ПАТ «Центренерго» на отримання від ТОВ «Енергохімсервіс» цінностей за договором про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 від 05.06.2014 р. № 521 від 08.07.2014 р., № 603 від 29.07.2014 р.;

- актами прийому-передачі згідно з договором № 121/39 від 05.06.2014 р. від 09.07.2014 р. на суму 552 420,00 грн., від 31.07.2014 р. на суму 61 380,00 грн., підписаними представниками сторін та скріпленими печатками юридичних осіб.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що ПАТ «Центренерго» свої зобов'язання за договором про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 від 05.06.2014 р. не виконав, товар поставлений ТОВ «Енергохімсервіс» не оплатив.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Як передбачено ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 638 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Встановлено, що на виконання умов договору про закупівлю (поставку) товару №121/39 від 05.06.2104 р. ТОВ «Енергохімсервіс» поставило ПАТ «Центренерго» товар на суму 613 800,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, довіреностями на отримання цінностей та актами прийому-передачі.

Однак, ПАТ «Центренерго» поставлений товар не оплатило, а тому його заборгованість за договором складає 613 800,00 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 613 800,00 грн заборгованості за договором про закупівлю (поставку) товарів № 121/39 від 05.06.2014 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 20 659,00 грн пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 9.6 договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальникові неустойку у вигляді пені в розмірі однієї облікової ставки Національного банку України від ціни неоплаченої продукції.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 20 659,00 грн є обґрунтованою, розмір її перевірений судом з урахуванням заявленого періоду нарахування, є арифметично правильним, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Також позивач просить стягнути з відповідача 4 843,13 грн 3% річних, 33 145,20 грн інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 4 843,13 грн 3% річних є обґрунтованою, розмір її перевірений судом є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню повністю, а інфляційні втрати, у урахуванням перерахунку суду підлягають задоволенню у сумі 32 958,60 грн.

Стосовно зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергохімсервіс» про стягнення 13 503,60 грн пені за прострочення строків поставки товару, колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник здійснює поставку продукції за умовами згідно додатку до договору.

Згідно з п. 3.3 договору фактичний об'єм кожної партії продукції зазначається у відповідній письмовій заявці покупця, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Як передбачено п.п. 7.3.1 договору, постачальник зобов'язаний забезпечити поставку продукції у строки, встановлені договором.

Положеннями п. 5 додатку № 1 до договору сторони погодили строк поставки продукції: протягом 15 календарних днів з моменту отримання письмової заявки покупця з можливістю дострокової поставки.

Згідно з п. 5.3 договору датою поставки є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі продукції.

Так, 18.06.2014 р. ПАТ «Центренерго» було направлено ТОВ «Енергохімсервіс» письмову заявку № 23/2775 на постачання товару у кількості 15 000,00 літрів.

04.07.2014 р. вказана заявка була отримана ТОВ «Енергохімсервіс», що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергохімсервіс» було поставлено Публічному акціонерному товариству «Центренерго» товар загалом на суму 613 800,00 грн в кількості 15 000,00 літрів, а саме:

- 09.07.2014 р. - 13 500,00 літрів на суму 552 420,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 09.07.2014 р.;

- 31.07.2014 р. - 1 500,00 літрів на суму 61 380,00 грн, що підтверджується актом приймання-передачі від 31.07.2014 р.

Однак, враховуючи умови п. 15 додатку до договору та дату отримання заявки на постачання товару, останній день поставки товару є 19.07.2014 р.

Таким чином, виконання ТОВ «Енергохімсервіс» зобов'язань з поставки товару на суму 61 380,00 грн було здійснено з простроченням на 11 днів (з 20.07.2014 р. до 31.07.2014 р.).

Згідно з п. 9.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань щодо поставки продукції з постачальника стягується пеня у розмірі 2% вартості продукції, з якої допущено прострочення за кожний день прострочення.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що зустрічні позовні вимоги ПАТ «Центренерго» про стягнення пені в сумі 13 503,60 грн за період з 20.07.2014 р. по 30.07.2014 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, під час розгляду справи місцевим судом ТОВ «Енергохімсервіс» просило суд на підставі ст. 601 ЦК України провести зарахування однорідних вимог за рахунок зменшення боргу ПАТ «Центренерго» на розмір пені, яка підлягає стягненню з останнього.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Як передбачено п. 22 листа Вищого господарського суду України від 12.03.2009 р. № 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», за змістом статті 601 Цивільного кодексу України згоди іншої сторони у зобов'язанні із зарахуванням вимог не вимагається. Закон не виключає можливості здійснення відповідачем зарахування зустрічних однорідних вимог і в процесі судового розгляду. У такому випадку відповідна заява обов'язково повинна мати письмову форму й адресуватися позивачеві, а її копія і докази надсилання позивачеві (чи одержання ним) подаватися господарському суду.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази надсилання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог ПАТ «Центренерго», а тому вимога про зарахування зустрічних однорідних вимог не може бути підставою для зарахування вимог за зустрічним позовом.

Стосовно доводів скаржника про те, що місцевим судом було безпідставно відмовлено у заяві ПАТ «Центренерго» про розстрочення виконання рішення суду, колегія зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вказану заяву, ПАТ «Центренерго» просило суд розстрочити виконання рішення у даній справі протягом одного року шляхом сплати заборгованості рівними частинами у зв'язку з тяжким фінансовим становищем, зокрема, наявністю великих сум кредиторської заборгованості, що, в свою чергу, може унеможливити виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Таким чином, лише у виняткових випадках суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Однак наведені Публічним акціонерним товариством «Центренерго» обставини не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, які б доводили неможливість своєчасного виконання судового рішення та які б могли бути підставою для розстрочки виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про розстрочення виконання рішення.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2014 р. у справі № 910/22546/14 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 01.12.2014 р. у справі № 910/22546/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/22546/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран