КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 910/18111/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від позивача: Грабова І.А. - представник;

від відповідача: Білинова А.В. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант"

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014

у справі № 910/18111/14 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант"

про відшкодування шкоди в порядку регресу, 42 768, 82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант" в якому просить стягнути з відповідача 42 768,82 грн. матеріальних збитків в порядку регресу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також 1 827,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 позов задоволено частково.

Провадження у справі в частині стягнення завданих збитків у розмірі 36 248, 62 грн. припинено.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 6 030 (шість тисяч тридцять) грн. 20 коп. завданих збитків та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 21.10.2014 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що рішення суду є необґрунтованим та прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду 05.12.2014 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 20.01.2015.

20.01.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії листа про надання інформації №14/7433 від 02.12.2014 Управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо попередніх ДТП в яких було пошкоджено автомобіль "Хюндай", д.н.з. АЕ 2083 НС.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об'єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду.

Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Відповідно до частини 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно пояснень представника відповідача, в суді першої інстанції даний лист не подавався з тих підстав, що був отриманий лише 11.12.2014, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції ТДВ CК «Альфа-Гарант».

Колегія суддів вважає наведені доводи представника відповідача обґрунтованими та приходить до висновку про задоволення зазначеного клопотання та про долучення вище вказаного листа до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 розгляд справи відкладено на 27.01.2015.

27.01.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 27.01.2015 сторони надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" та Годьком Вадимом Віталійовичем 25.12.2012 року було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 1150а/12дп/сф, за яким ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування" було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу марки "Hyundai", державний реєстраційний номер АЕ 2083 НС.

В м. Дніпропетровську, по вул. Луговській, 24.12.2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки "Hyundai", державний реєстраційний номер АЕ 2083 НС, під керуванням Годька В.В., та автомобіля марки "Honda", державний реєстраційний номер АЕ 0858 НС, під керуванням Жиркевича Юрія Володимировича.

В результаті вищезазначеної ДТП автомобілю марки "Hyundai", державний реєстраційний номер АЕ 2083 НС, були завдані механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2013 року у справі № 201/241/14-п винним у спричиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля марки "Honda", державний реєстраційний номер АЕ 0858 НС, - Жиркевича Юрія Володимировича.

Відповідно до звіту 607/13 експертного автотоварознавчого дослідження від 03.01.2014 р., вартість матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки "Hyundai", державний реєстраційний номер АЕ 2083 НС, склала 47 832,26 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування та страхових актів № 1.001.13.19690/VESKO2132 від 27.01.2014р., № 1.001.13.19690/VESKO2128 від 27.01.2014p.,№ 1.001.13.19690/VESKO5833 від 26.02.2014р. та № 1.001.13.19690/VESKO9222 від 28.03.2014.р, позивач виплатив страхове відшкодування в розмірі 43 278,82 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 99 088 від 31.03.2014р., № 86 228 від 28.01.2014р., № 92 663 від 27.02.2014р. та № 86 171 від 28.01.2014 р.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Частиною 1 статті 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно із статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки "Honda", державний реєстраційний номер АЕ 0858 НС, на момент скоєння ДТП була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно із полісом № АС/6873937, що підтверджується копією поліса АС/6873937, яка міститься у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому, за умовами п. 12.1 статті 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс № АС/6873937) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Hyundai", державний реєстраційний номер АЕ 2083 НС, становить 43 278,82 грн., а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача, визначені полісом № АС/6873937 розміри лімітів відповідальності та франшизи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу матеріальні збитки в розмірі 42 278,82 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача наголошував на тому, що у зв'язку з участю застрахованого автомобіля в ДТП, які мали місце раніше, між заявлений страховий випадок, при розрахунку страхового відшкодування слід використовувати коефіцієнт фізичного зносу.

Однак, звіт з визначення ринкової вартості та коефіцієнту фізичного зносу КТЗ , наданий скаржником, не може бути доказом по справі, так як був складений без проведення огляду автомобіля та відображає лише думку відповідача, що не відповідає фактичним обставинам у справі, та нормам цивільного законодавства.

Згідно з п.п. 7.38, 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ тощо.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі;

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Матеріали справи не містять жодного доказу, які б стали достатнім обгрунтуванням застосування зносу, а саме не було надано підтверджень того, що складові частини кузова, кабіни, рами застрахованого автомобіля відновлювали ремонтом. Так, пошкодження які отримав КТЗ були завдані з інтервалом в чотири дні (20.12.2013 р. та 24.12.2013 p.), звідси на момент останньої ДТП автомобіль ще не було відремонтовано, про що свідчить звіт про оцінку вартості матеріального збитку, що значно перевищує суму, яка була сплачена позивачем на рахунок СТО, для проведення відновлювального ремонту пошкоджень т/з за заявленим страховим випадком.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що пошкодження, які були отримані раніше, було відремонтовано, а тому слід застосовувати п. 7.39 Методики.

Доказів наявності обставин, зазначених в п. 7.39 Методики, відповідачем не надано, таким чином наведені доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги.

Матеріали справи свідчать про те, що завдані збитки в сумі 42 278,82 грн. були частково погашені відповідачем у розмірі 36 248,62 грн. тільки 13.10.2014 року, тобто після порушення провадження у справі 01.09.2014 року, що підтверджуються платіжним дорученням № 6460 від 13.10.2014 року.

Пунктом 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у таких випадках, як спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження в частині стягнення завданих матеріальних збитків у розмірі 36 248,62 грн.

Отже, заборгованість відповідача з відшкодування заданих збитків на день розгляду справи становить 6 030,20 грн. та підлягає стягненню в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржників, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант" є необґрунтованими та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Гарант" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 у справі № 910/18111/14 залишити без змін.

Матеріали справи 910/18111/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко