ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 р. Справа № 914/4291/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Аеротехніка - МЛТ», м. Львів

До відповідача: Публічне акціонерне товариство «Дрогобицький завод автомобільних кранів», м.Дрогобич

Про стягнення 271800, 85 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Боришкевич В.О. - представник

від відповідача: не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Аеротехніка - МЛТ» до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про стягнення 265793,20 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2014 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 22.12.2014 р.

22.12.2014 року до початку розгляду справи по суті позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог ,в якій крім суми основного боргу в розмірі 265793,20 грн. він просить стягнути пеню в розмірі 6007,65 грн.

Причини відкладення розгляду справи було викладено в попередніх ухвалах господарського суду Львівської області.

В судовому засіданні 22.12.2014 року судом було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.01.2015 року позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач в жодне судове засідання не з'являвся, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду, які направлялись йому рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

15.01.2015 року на адресу суду надійшло клопотання від відповідача в якому він зазначив, що позовні вимоги не заперечує і просить розглянути спір без участі представника.

За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст.75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 26.01.2014 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

14 квітня 2014 року між ТзОВ «НВП Аеротехніка - МЛТ» (Замовник) та ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» (Виконавець) укладено договір №УМ-002/06-14 на виконання робіт , відповідно до якого, Виконавець зобов'язується виготовити та змонтувати на автомобільному шасі наданому Замовником , Продукцію, передати продукцію в складі автомобільного шасі Замовнику протягом 120 календарних днів від дати отримання передоплати у розмірі 50 відсотків вартості Договору.

Як стверджує позивач, 15.04.2014 року, на виконання умов договору ним було перераховано кошти в розмірі 265793,20 грн., в якості передоплати, що підтверджується платіжним дорученням №777.

12.06.2014 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору №УМ-002/06-14 від 14.04.2014 року, якою змінено обсяг поставки, , зменшено ціну договору, змінено строк виконання робіт до 10 жовтня 2014 року.

В зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, 15.10.2014 року позивачем було направлено претензію № 15-04 , яка залишена без відповіді і задоволення.

Відповідно до умов Договору сторони погодили, що у випадку прострочення однією із сторін виконання зобов'язання за Договором на строк більше 30 календарних днів інша сторона має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. В такому випадку Виконавець зобов'язаний повернути 100 % коштів що були перераховані Замовником.

21.11.2014 року Позивач повідомив відповідача листом №12-01 про розірвання Договору з вимогою повернення коштів. Проте, як зазначає позивач, відповідач свого обов'язку з повернення коштів не виконав, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення коштів .

За порушення договірних зобов'язань на підставі п.8.1 Договору позивачем нарахована пеня за період з 11 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року в розмірі 6007,65 грн. , які просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно ст.ст. 526,530 Цивільного Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2014 року, на виконання умов договору №УМ-002/06-14 від 14.04.2014 року позивачем було перераховано кошти в розмірі 265793,20 грн., в якості передоплати, що підтверджується платіжним дорученням №777 і не заперечується відповідачем.

12.06.2014 року між сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до Договору №УМ-002/06-14 від 14.04.2014 року, якою змінено обсяг поставки, , зменшено ціну договору, змінено строк виконання робіт до 10 жовтня 2014 року. Проте, у встановлений Додатковою угодою строк відповідач свої договірні зобов'язання по виготовленню та передачі Замовнику Продукції не виконав.

В зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, 15.10.2014 року позивачем було направлено претензію № 15-04 , яка залишена без відповіді і задоволення.

Відповідно до умов Договору сторони погодили, що у випадку прострочення однією із сторін виконання зобов'язання за Договором на строк більше 30 календарних днів інша сторона має право розірвати цей Договір в односторонньому порядку. В такому випадку Виконавець зобов'язаний повернути 100 % коштів що були перераховані Замовником.

21.11.2014 року Позивач повідомив відповідача листом №12-01 про розірвання Договору з вимогою повернення коштів. Проте, як зазначає позивач, відповідач свого обов'язку з повернення коштів не виконав, що стало підставою звернення до суду з позовом про стягнення коштів .

Відповідно до п.8.1 Договору сторони погодили, що за невиконання Виконавцем зобов'язань за п.4.2 цього Договору та, якщо це не було передбачено додатковими угодами, Виконавець зобов'язаний сплатити Замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення від суми вартості непоставленої продукції.

За порушення договірних зобов'язань на підставі п.8.1 Договору позивачем нарахована пеня за період з 11 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року в розмірі 6007,65 грн. підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, позов не заперечив, доказів своєчасного виконання зобов'язань станом на день розгляду справи суду не надав, а відтак суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75, 82,84,85ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» (82100 Львівська область, м.Дрогобич вул.Гайдамацька,22 ) на користьТ Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство Аеротехніка - МЛТ» (08000 смт.Макарів Київської області вул.. Фрунзе,150 ) - 265793,20 грн. основного боргу, 6007,65 грн. пені та 5436,01 грн. судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.01.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.