КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа№ 910/20969/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Власова Ю.Л.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання - Натха М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Остащенко О.М. - за довіреністю

від відповідача: Бічук О.Г.- за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 (дата підписання 31.10.2014)

по справі №910/20969/14 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

до Дочірнього підприємства "Долмарт Україна"

про стягнення заборгованості в розмірі 1 676 199,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.10.2014 у справі №910/20969/14 позов Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" - задоволено повністю; стягнуто з Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" 1676199,67грн., з яких: 1000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 99665,22грн. - сума заборгованості за процентами, 1 619,74 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 100 051, 69 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 535, 65 грн. - 3% річних від простроченої суми процентів, 15 369,37 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту, 1 853, 16 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по сплаті процентів, 107 104 ,84 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по кредиту, 50 000, 00 грн. - штраф за порушення строків повернення кредиту, 300 000 ,00 грн. - штраф за порушення строків повернення процентів; стягнуто з Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" на користь Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" 33 523, 99 грн. судового збору.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Дочірнє підприємство "Долмарт Україна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського міста Києва від 30.10.2014 у справі №910/20969/14 повністю і залишити позов без розгляду повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем було надано розрахунок заборгованості, який не містить детального розрахунку заборгованості відповідача перед банком, та з якого не можливо встановити, як саме розраховувалась сума штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, сума пені та інших штрафних санкцій. Крім того, відповідач вказує на те, що судом не було досліджено той факт, що саме з вини позивача відповідач не мав змоги сплатити грошові кошти за користування кредитом та інші платежі, блокуючи поточний рахунок відповідача. Також відповідач зазначає, що вимога позивача про одночасне стягненням з нього штрафу та пені суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Крім того, скаржник наголошує, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочку сплати процентів та кредиту Договором не передбачено. Також, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу, порушуючи п.2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, так як в Голосіївському районному суді м. Києва розглядається спір між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та Дочірнім підприємством "Долмарт Україна", який випливає з договірних відносин, які в свою чергу виникли на підставі Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 від 18.03.2011.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2014 у справі №910/20969/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Станік С.Р., апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 13.01.2015.

29.12.2014 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №910/20969/14 у зв'язку з розглядом Солом'янським районним судом м. Києва позовної заяви про визнання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 недійсним.

05.01.2014 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 у справі №910/20969/14 - без змін.

Розпорядженням Заступника Голови Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 у зв'язку з перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Власов Ю.Л., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015, в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, розгляд справи №910/20969/14 відкладено на 26.01.2015.

У судове засідання 26.01.2015 представники позивача та відповідача з'явились.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про зупинення провадження у справі №910/20969/14, яке мотивовано тим, що в Солом'янському районному суді м. Києва перебуває справа №760/25578/14-ц за позовом Ксініа Крістіни Альма Даніели до Дочірнього підприємства «Долмарт Україна», ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" про визнання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 недійсним, в зв'язку з чим відповідач просить зупинити провадження у справі №910/20969/14 до винесення рішення по справі №760/25578/14-ц.

До вказаного клопотання відповідачем додано ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 01.12.2014 про відкриття провадження у справі №760/25578/14-ц та копію позовної заяви.

Представник позивача заперечив проти клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі, зокрема, неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

В п. 3.16. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Відповідно до п.2.8. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі на підставі частини першої статті 79 ГПК, господарським судам слід враховувати викладене в пункті 3.16 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» та виходити з того, що порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним кредитного договору, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є повернення кредиту та сплата відсотків за ним.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача та зупинення провадження у даній справі, оскільки розгляд в Солом'янському районному суді м. Києва справи №760/25578/14-ц про визнання договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 недійсним не є обставиною, що перешкоджає розгляду даної справи.

Також, представник відповідача у судовому засіданні заявив клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з тим, що не мав можливості підготуватися до судового засідання.

Представник позивача заперечив проти вказаного клопотання.

Колегія суддів зазначає, що апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою відповідача порушено ухвалою Київського апеляційного господарського суду 08.12.2014. Довіреність на представника Бічук О.Г., яка з'явилась в судове засідання, призначене на 26.01.2015, видана відповідачем 23.01.2015, в зв'язку з чим остання мала можливість підготуватися до судового засідання. Також, відповідач міг забезпечити участь в судовому засіданні іншого представника, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідач також уповноважив на представництво своїх інтересів Різника А.О., про що свідчить видана йому довіреність від 02.04.2014 зі строком дії до 01.04.2015, який приймав участь у розгляді справи в суді першої інстанції. Отже, відповідач мав достатньо часу для того, щоб визначитись з уповноваженим представником.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.03.2011 між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (кредитор, позивач) та Дочірнім підприємством "Долмарт Україна" (позичальник, відповідач) укладено Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 (далі - Договір), відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання, на умовах визначених договором та Додатковими угодами (п.1.1. Договору).

Згідно із п.п. 1.1.1. Договору надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 22,00 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, надалі за текстом «Тарифи», в межах максимального ліміту заборгованості до 1 000 000, 00 грн.

Відповідно до п.п.1.1.1. Договору в редакції Договору про внесення змін №2 від 23.11.2012 до Договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш» зі сплатою 25 прцентів річних строком до 23 лютого 2013 року, а починаючи з 24 лютого 2013 року 22 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, надалі за текстом «Тарифи», в межах загального ліміту заборгованості до 1 000 000, 00 грн.

Згідно із п.п.1.1.1. Договору в редакції Договору про внесення змін №3 від 14.03.2013 до Договору, надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 28 процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку №1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною Договору, надалі за текстом «Тарифи», в межах максимального ліміту заборгованості до 1 000 000, 00 грн.

Відповідно до п.п.1.1.1. в редакції Договору про внесення змін № 4 від 06.06.2013 до Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1, визначено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 26 (двадцяти шести) процентів річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначеному Тарифами на послуги по наданню кредитів, які містяться в Додатку № 1 до Договору, що є невід'ємною складовою частиною цього Договору, надалі за текстом «Тарифи», в межах максимального ліміту заборгованості до 1 000 000, 00 грн.

Згідно із п.п. 1.1.2. Договору, в редакції Договору про внесення змін № 3 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1, погашення Траншів Кредиту буде здійснюватись до 13 березня 2014 року на умовах, визначених Договором.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що видача Траншів Кредиту на цілі, визначені п.1.2. Договору проводиться шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника з позичкового рахунку в ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" в межах Траншів.

Згідно із п. 2.5. Договору, сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісячно до 5 числа місяця, наступного за місяцем, за який нараховані проценти на рахунок в ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ", а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі.

Відповідно до п.2.6, п. 2.7 Договору нарахування та сплата процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування Кредитом в періоді (28-29-30-31/360). При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту. У разі прострочення повернення заборгованості за Кредитом понад 90 днів, сплата процентів до моменту її повернення, починаючи з місяця, в якому прострочення перевищило 90 днів, здійснюється у валюті Кредиту щомісячно в передостанній робочий день відповідного місяця.

Пунктами 4.2., 4.3 Договору визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених Договором та Тарифами, а також прострочення строків повернення Траншів Кредиту, визначених пп. 1.1.2., 2.13.3, 3.2.5., 4.4., 5.4. Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 (один) процента, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період невиконання зобов'язань за Договором. У разі порушення позичальником вимог пп. 3.3.2. - 3.3.18 Договору, позичальник зобов'язаний сплати кредитору штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми максимального ліміту Кредиту, визначеного п.1.1.1. Договору, за кожний випадок.

На виконання умов Договору, банк свої зобов'язання щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в розмірі 1 000 000, 00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи Виписка по особовому рахунку Дочірнього підприємства "Долмарт Україна".

Однак, як стверджує позивач, Дочірнім підприємством "Долмарт Україна" порушено умови Договору - в термін до 13.03.2014 не повернуто позивачу заборгованість за кредитом та не сплачено проценти за користування кредитними коштами, що і стало підставою для звернення позивача з позовом до суду у даній справі в якому позивач просить стягнути з Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" 1 676 199, 67 грн., з яких: 1 000 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 99 665,22 грн. - сума заборгованості за процентами за період з 21.03.2011 по 15.09.2014; 1 619, 74 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 04.02.2014 по 04.08.2014; 100 051, 69 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.03.2014 по 12.09.2014; 535, 65 грн. - 3% річних від простроченої суми процентів за період з 06.05.2011 по 15.09.2014; 15 369,37 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 13.03.2014 по 15.09.2014; 1 853,16 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по сплаті процентів за період з 06.05.2011 по 31.08.2014 та 107 104, 84 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по кредиту за період з 13.03.2014 по 31.08.2014, 50 000, 00 грн. - штраф за порушення строків повернення кредиту та 300 000, 00 грн. - штраф за порушення строків повернення процентів.

Задовольняючи позовні вимоги повністю місцевий господарський суд виходив з їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції та виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України,якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З матеріалів справи вбачається, що Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" належним чином виконано умови Договору та надано позичальнику кредит на загальну суму 1 000 000, 00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи Виписка по особовому рахунку Дочірнього підприємства "Долмарт Україна".

Згідно із п.п. 1.1.2. Договору, в редакції Договору про внесення змін № 3 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1, погашення Траншів Кредиту буде здійснюватись до 13 березня 2014 року на умовах, визначених Договором.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, Дочірнє підприємство "Долмарт Україна" не повернуло Публічному акціонерному товариству "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" суму кредиту, а відсотки за користування кредитними коштами відповідач сплатив лише частково в розмірі 752 472,11 грн.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач доказів виконання Договору щодо повернення кредиту та повної оплати процентів за користування кредитом не надав, перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 1 000 000, 00 грн. заборгованості за кредитом та 99 665,22 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

Згідно із ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктами 4.2., 4.3 Договору визначено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів та комісій, визначених Договором та Тарифами, а також прострочення строків повернення Траншів Кредиту, визначених пп. 1.1.2., 2.13.3, 3.2.5., 4.4., 5.4. Договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 1 (один) процента, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період невиконання зобов'язань за Договором. У разі порушення позичальником вимог пп. 3.3.2. - 3.3.18 Договору, позичальник зобов'язаний сплати кредитору штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми максимального ліміту Кредиту, визначеного п.1.1.1. Договору, за кожний випадок.

Згідно п.3.3.5. та п.3.3.6. Договору позичальник зобов'язався сплачувати кредитору проценти та комісї, передбачені п.1.1.1. Договору, в порядку, визначеному п. п. 2.5., 2.7., 2.8., 2.12. Договору та тарифами, повернути кредитору в повному обсязі Транші кредиту в строки визначені п.1.1.2. Договору.

Позивач просить суд стягнути на свою користь 1 619, 74 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 04.02.2014 по 04.08.2014; 100 051, 69 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.03.2014 по 12.09.2014; 50 000, 00 грн. - штраф за порушення строків повернення кредиту та 300 000, 00 грн. - штраф за порушення строків повернення процентів.

Доводи скаржника про те, що одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на таке.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

У даній справі Договором передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу, а отже, відповідач лише один раз притягнений до відповідальності за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 20/246-08, від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011.

З огляду на викладене, та враховуючи, що відповідач прострочив виконання взятих на себе договірних зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів, перевіривши розрахунок позивача в цій частині вимог, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 1 619, 74 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів за період з 04.02.2014 по 04.08.2014; 100 051, 69 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 13.03.2014 по 12.09.2014; 50 000, 00 грн. - штрафу за порушення строків повернення кредиту та 300 000, 00 грн. - штрафу за порушення строків повернення процентів.

Позивач просить також стягнути 535,65 грн. - 3% річних від простроченої суми процентів за період з 06.05.2011 по 15.09.2014; 15 369,37 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 13.03.2014 по 15.09.2014; 1 853,16 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по сплаті процентів за період з 06.05.2011 по 31.08.2014 та 107 104, 84 грн. - інфляційні нарахування за час прострочки по кредиту за період з 13.03.2014 по 31.08.2014.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що передбачене законом право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 1.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (ст. 607 ЦК України) або на відсутність вини (ст.ст. 614, 617 ЦК України чи ст. 218 ГК України).

Доводи скаржника про те, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат не передбачено Договором, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки заходи відповідальності за порушення грошового зобов'язання, передбачені частиною 2 ст. 625 ЦК України, застосовуються незалежно від того, чи передбачена така відповідальність в договорі.

Враховуючи викладене, з огляду на обставини справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо стягнення з відповідача 535, 65 грн. - 3% річних від простроченої суми процентів за період з 06.05.2011 по 15.09.2014; 15 369,37 грн. - 3% річних від простроченої суми кредиту за період з 13.03.2014 по 15.09.2014; 1 853,16 грн. - інфляційних нарахувань за час прострочки по сплаті процентів за період з 06.05.2011 по 31.08.2014 та 107 104, 84 грн. - інфляційних нарахувань за час прострочки по кредиту за період з 13.03.2014 по 31.08.2014.

Доводи скаржника про те, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити, як саме розраховувалась сума штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту, сума пені та інших штрафних санкцій, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються наданим позивачем до позовної заяви розрахунком позовних вимог, який містить детальний розрахунок кожної складової заборгованості. Розмір заявленої до стягнення заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунку заборгованості, ні суду першої інстанції, ні апеляційному господарському суду не надано.

Твердження скаржника про те, що саме з вини позивача відповідач не мав змоги сплатити грошові кошти за користування кредитом та інші платежі, блокуючи поточний рахунок відповідача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані твердження не підтверджені жодним доказом.

Також, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції було розглянуто справу, порушуючи п.2 ч. 1 ст. 81 ГПК України, так як в Голосіївському районному суді м. Києва розглядається спір між Публічним акціонерним товариством "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" та Дочірнім підприємством "Долмарт Україна", який випливає з договірних відносин, які в свою чергу виникли на підставі Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії №44ю/2011/05-1143/2-1 від 18.03.2011.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Предметом спору у даній справі є вимога Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" про стягнення з Дочірнього підприємства "Долмарт Україна", як позичальника 1 676 199, 67 грн. заборгованості за невиконання умов Договору про надання невідновлювальної кредитної лінії № 44ю/2011/05-1143/2-1. Предметом спору, який розглядається Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/12956/14-ц, є позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" та Ксініа Крістіна Альма Даніела про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості з поручителя.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, відсутня справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, а відтак відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду жодного доказу на спростування обставин, на які позивач послався як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни або скасування не вбачається. Апеляційна скарга Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 у справі №910/20969/14 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Долмарт Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 у справі №910/20969/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.10.2014 у справі №910/20969/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20969/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді Ю.Л. Власов

О.М. Коротун