ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Справа № 904/6561/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолянського А.Г.,
суддівКоробенка Г.П.,
Мачульського Г.М. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуУправління житлового господарства Дніпропетровської міської ради
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду
від24.11.2014
у справі№904/6561/14
Господарського судуДніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду ДІЕКС"
доУправління житлового господарства Дніпропетровської міської ради
простягнення заборгованості за договором

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду ДІЕКС" (далі - позивач) просило стягнути з Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради (далі - відповідач) 61 255,52 грн., з яких 50 550,00 грн. - сума основного боргу, 3 931,82 грн. - пеня, 909,90 грн. - три відсотки річних, 5 863,80 грн. - розмір інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором про надання комплексу послуг (робіт), що є складовою частиною загальної вартості робіт з капітального ремонту ліфтів в кількості 13-ти одиниць, щодо оплати виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 (суддя Петренко І.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О., судді Березкіна О.В., Чус О.В.), позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач вказані судові рішення просить скасувати та направити справу на новий розгляд, посилаючись на порушення господарським судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій 20.12.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір №1781-13-ОД (далі - Договір) відповідно до пункту 1.1 якого виконавець бере на себе зобов'язання надати комплекс послуг (робіт) для ліфтів в кількості 13-ти одиниць (далі за текстом - обладнання), згідно переліку до Договору, а саме:

- первинний технічний огляд, з проведенням електрозамірів електрообладнання;

- експертиза підприємства - КП "Жилсервіс-2" ДМР, щодо визначення спроможності експлуатації обладнання підвищеної небезпеки, з видачі експертного висновку;

- підготовка документів для введення в експлуатацію обладнання;

- підготовка документів для реєстрації обладнання в територіальному управлінні Держгірпромнагляду,

а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги (роботи).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що вартість послуг (робіт) за цим договором визначена Протоколом угоди про договірну ціну і складає на дату підписання договору 42 125,00 грн. та ПДВ 20% - 8 425,00 грн. Загальна вартість 50 550,00 грн.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що замовник здійснює розрахунок поетапно, за фактом надання послуг (робіт), протягом 10-ти днів з дати підписання акту здачі приймання наданих послуг (робіт) по кожному етапу, зазначеному в додатку №2 до Договору.

Оплата за цим Договором, як це передбачено пунктом 2.3, здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Цей Договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2013, а в частині невиконаних умов - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 8.1 Договору).

В якості додатку №1 до Договору сторони підписали протокол угоди про договірну ціну за Договором та визначили її на рівні 50 500,00 грн. з ПДВ.

В якості додатку №2 до Договору сторони підписали загальну вартість надання послуг (робіт) згідно договору та визначили її на рівні 50 500,00 грн. з ПДВ.

Пунктом 5.1 Договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Додаткові санкції, зокрема при затримці замовником оплати наданих послуг, згідно з п.2.2 замовник сплачує виконавцеві пеню у розмірі 0,5% від вартості наданих, та несплачених послуг (робіт) за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період за який сплачується пеня.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору в частині оплати робіт позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 50 550,00 грн. основного боргу, а також розраховані суми пені, трьох відсотків річних та інфляційні втрати.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, своє рішення мотивував тим, що виконання робіт за договором про надання послуг та розмір заборгованості підтверджуються матеріалами справи, а розрахунок пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат є вірним.

Підстави для скасування судових рішень відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статті 526 вказаного кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судами встановлено і відповідачем не заперечується, що за умовами укладеного між сторонами договору відповідач мав здійснити оплату за надані послуги протягом десяти днів з дати підписання акту здачі-приймання наданих послуг, однак після підписання такого акту №1 24.12.2013 на суму 50 500,00 грн. кошти не сплатив.

Положеннями статті 611 наведеного кодексу передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 п.3).

Відповідно до частини першої статті 624 вказаного кодексу якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Частиною другої статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, а також умови укладеного Договору щодо встановленої суми пені за прострочення оплати послуг, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно визначили, що позов підлягає задоволенню.

Доводи, викладені у касаційній скарзі, в якості підстав для її задоволення про те, що особі, що її подала, не було надіслано копії позовної заяви та доданих документів, є недоведеними.

Так, до позовної заяви позивачем було додано опис вкладення до цінного листа про надіслання позивачу копії позовної заяви та доданих документів. Цей опис завірено печаткою та підписом працівника поштової установи. Також в описі зазначено, що отримувачем цього відправлення є відповідач, зазначено його адресу, зокрема, - м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 16, яка співпадає з адресою відповідача, зазначеною у поданій ним касаційній скарзі.

Доводи, наведені у касаційній скарзі, щодо того, що договір продовжено до 31.12.2014, стосуються переоцінки доказів та не дають правових підстав вважати, що судове рішення прийнято з порушенням або неправильним застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до присів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відтак, сама лише необхідність додатково дослідити докази, які вже були досліджені судами, не є підставою, яка б була передбачена процесуальним законом для скасування судового рішення.

Інші посилання про здійснення перевірки Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області відповідача та виникнення можливості у останнього погасити кредиторську заборгованість тільки після перевірки, також не спростовують вказаних висновків судів та не звільняють відповідача від взятих на себе зобов'язань за Договором.

Таким чином, оскільки порушення судами першої та апеляційної інстанції приписів матеріального чи процесуального права судом касаційної інстанції не встановлено, підстав для скасування прийнятих ними рішень немає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 у справі Господарського суду Дніпропетровської області №904/6561/14, залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.П. Коробенко

Г.М. Мачульський