КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/12442/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Власова Ю.Л.

Корсакової Г.В.

за участю представників:

від позивача Маціборко І.С.;

від відповідача (апелянта) - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво "

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2014 року у справі № 910/12442/14 (суддя - Зеленіна Н.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "РАДИКАЛ БАНК "

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво "

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Юріте ЛТД"

про стягнення 601 777, 67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 03.11.2014 в справі № 910/12442/14 позов ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" до ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "Юріте ЛТД" про стягнення 601 777, 67 грн., - задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем всупереч умов укладеного кредитного договору № КЛ-4118/1-980 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 12.09.2013 має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 9 255 000,00 грн., що згідно умов наведеного договору є підставами для стягнення з відповідача 72 518,63 грн. поточної заборгованості за процентами, 508 871,75 грн. простроченої заборгованості за процентами, 8 652,46 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів та 11 734,83 коп. штрафу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 03.11.2014 року та припинити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано те, що в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" за договором КЛ-4118/1-980 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 12.09.2013, між ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" та ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" укладено договір застави обладання від 12.09.2013, за яким в заставу банку передано належне відповідачу обладнання. В подальшому, 10.07.2014 приватним нотаріусом Київського міского нотаріального округу Пірхою І.С. було вчинено виконавчий напис на договорі застави, а органами ДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису. Апелянт вважає, що стягнення коштів за рішенням суду та звернення стягнення на заставлене обладнання призведе до подвійного стягненян заборгованості, що суперечитиме вимогам чинного законодавства. Такж, апелянт наголошував на тому, що стягнення одночасно штрафу та пені суперечить статті 61 Конституції України, оскільки призведе до подвійної відповідальност відповідача за одне правопорушення. Крім того, апелянт вказував на ту обставину, що заборгованість в сумі 601 777, 67 грн., яка присуджена до стягнення оскаржуваним судовим рішенням, є погашеною в силу приписів статті 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" до ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" на суму 601 777, 67 грн., що є частиною чергового кредитного траншу (загальна сума якого мала б складати 3 000 000,00 грн.), зобов'язання з перерахування якого ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" - не виконано. Також, апелянт вказував на те, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4136/14 за позовом ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" до ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Крім того, в апеляційній скарзі, ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" заявило клопотання про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, мотивуючи необхідність відстрочення скрутним фінансовим становищем та накладеним арештом головним державним виконавцем на кошти в національній та в іноземній валюті на всіх його рахунках.

Відстрочення сплати судового збору є предметом регулювання ст. 8 Закону України "Про судовий збір", згідно з частиною першою якої: враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Станіку С.Р., а розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014 для розгляду зазначеної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Власов Ю.Л. та Корсакова Г.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 апеляційну скаргу ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.01.2015. Крім того, зазначеною ухвалою відстрочено ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" сплату судового збору .

В судове засідання 21.01.2015 відповідач (апелянт) представників не направив. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення поверненя поштового відправлення 045.

В судове засідання 21.01.2015 третя особа представників не направила. Про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення поверненя поштового відправлення 041.

Згідно з ч.3 п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши наявні матеріали, враховуючи те, що усі сторони були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, зокрема і апелянт, неявка представників позивача не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, визначених ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для відкладення розгляду справи - відсутні, а тому вважає за можливе розглянути справу у відсутності представників позивача за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні 21.01.2015 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд у її задоволенні відмовити, посилаючись на те, що рішення місцевого господарського суду винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому відзиві на позов ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" в обугрунтування заперечень на апеляційну скаргу посилався на те, що на даний час виконавчий напис, вчинений 10.07.2014 приватним нотаріусом Київського міского нотаріального округу Пірхою І.С. на договорі застави - не виконаний, виконавче провадження за ним не закрито, а отже підстави стверджувати про можливість подвійного стягнення заборгованості - відсутня. Крім того, вимогами чинного законодавства не заборонено право кредитора здійснювати захист своїх прав декількома способами, проте, обмежуючись певною сумою. Також, ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" наголошував на правомірності стягнення судом пені і штрафу одночасно, оскільки зазначені штрафні санкції передбачені умовами договору. Крім того, позивач посилався на відсутність обумовлених законом підстав для можливості здіснення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки неможливо здійснити зарахування невиданої суми траншу за кредитним договором в рахунок погашення існуючого боргу. Крім того ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" вказував на те, що черговий транш суми кредитних коштів не було видано відповідачу внаслідок існування у нього заборгованості з виплати кредитних платежів, що згідно п. п. 2.10.3, 3.2.16 кредитного договору є підставою для призупинення надання чергового траншу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, 12.09.2013 між Публічним акціонерним товариством "РАДИКАЛ БАНК" (надалі - позивач, Кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" (надалі - відповідач, Позичальник) укладено кредитний договір № КЛ-4118/1-980 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, надалі за текстом - "Кредит" або "Транш кредиту", а Позичальник зобов'язується Кредит/Транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування Кредитом/Траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим Договором, а також Додатковими договорами до нього, що складають невід'ємну частину Договору. Під терміном "відновлювальна кредитна лінія" розуміється відклична кредитна лінія, при якій ліміт кредитування визначається у вигляді максимальної суми кредитних коштів, що може знаходитися у користуванні Позичальника на будь-яку дату протягом строку (терміну) дії цього Договору. У разі часткового або повного повернення Кредиту/Траншу кредиту Позичальник може повторно отримати Кредит/Транш кредиту в межах зазначеного ліміту протягом строку (терміну) кредитної лінії на умовах і в порядку, що передбачений цим Договором. Під терміном "Транш кредиту" розуміється кожна окрема частина Кредиту, що може бути надана або надана Кредитодавцем Позичальнику в рамках ліміту відновлювальної відкличної кредитної лінії на умовах цього Договору.

Пунктами 1.1.1., 1.1.2., 1.1.3., 1.2. Договору передбачено, що ліміт кредитної лінії 15 000 000,00 (п'ятнадцять мільйонів) гривень 00 копійок. Протягом дії цього Договору Ліміт кредитної лінії зменшується за графіком, визначеним у Додатку №1 до цього Договору. Термін остаточного повернення Кредиту " 09" вересня 2016 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього Договору або законодавством. Процентна ставка за користування Кредитом/Траншем кредиту 26% (двадцять шість процентів) річних та може бути змінена при видачі кожної з частин Кредиту (Траншу кредиту), в межах кредитної лінії, за рішенням уповноваженого органу Кредитодавця щодо користування грошовими коштами та визначається додатковими договорами до цього Договору при видачі кожної частини Кредиту/Траншу кредиту, в межах ліміту кредитної лінії. Кредит надається Позичальнику на поповнення обігових коштів.

Так, сторонами Договору було узгоджено додаток № 1 до Догвору, а саме: Графік погашення сум кредиту в межах ліміту кредитної лінії з відповідними періодами погашення: до 12.11.2013- 150 000,00 грн., до 12.12.2013 - 150 000,00 грн., до 12.01.2014 - 445454,50 грн., до 12.02.2014 - 445 454,50 грн., до 12.03.2014 - 445 454,50 грн., до 12.04.2014 - 445 454,50 грн., до 12.05.2014 - 445 454,50 грн., до 12.06.2014 - 445 454,50 грн., до 12.07.2014 - 445 454,50 грн., до 12.08.2014 - 445 454,50 грн., до 12.09.2014 - 445 454,50 грн., до 12.10.2014 - 445 454,50 грн., до 12.11.2014 - 445 454,50 грн., до 12.12.2014 - 445 454,50 грн., до 12.01.2015 - 445 454,50 грн., до 12.02.2015 - 445 454,50 грн., до 12.03.2015 - 445 454,50 грн., до 12.04.2015 - 445 454,50 грн., до 12.05.2015 - 445 454,50 грн., до 12.06.2015 - 445 454,50 грн., до 12.07.2015 - 445 454,50 грн., до 12.08.2015 - 445 454,50 грн., до 12.09.2015 - 445 454,50 грн., до 12.10.2015 - 445 454,50 грн., до 12.11.2015 - 445 454,50 грн., до 12.12.2015 - 445 454,50 грн., до 12.01.2016 - 445 454,50 грн., до 12.02.2016 - 445 454,50 грн., до 12.03.2016 - 445 454,50 грн., до 12.04.2016 - 445 454,50 грн., до 12.05.2016 - 445 454,50 грн., до 12.06.2016 - 445 454,50 грн., до 12.07.2016 - 445 454,50 грн., до 12.08.2016 - 445 454,50 грн., до 09.09.2016 - 445 456,00 грн.

Крім того, сторонами Догвору було укладено додаткові договори до Договору, а саме:

- № 1 від 16.09.2013, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 1 200 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 2 від 05.11.2013, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 1 000 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 3 від 06.11.2013, яким визначено, що позичальник зобов'язується в строк до 31.12.2013 надати кредитодавцю документи , що підтверджують права власності або права користування земельною ділянкою або довідку про правовий режим земельної ділянки, видану органами виконавчої влати, на якій розташоване нерухоме майно , що передається в іпотеку;

- № 4 від 13.11.2013, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 1 500 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 5 від 05.11.2013, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 1 400 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 6 від 16.12.2013, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 1 145 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 7 від 30.12.2013, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 110 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 8 від 14.01.2014, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 1 000 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 9 від 16.01.2014, яким узгоджено надання кредитодавцем позичальнику кредит в межах ліміту кредитування в сумі 2 400 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі сплатою 26% річних;

- № 10 від 10.02.2014, яким визначено, що позичальник зобов'язується в строк до 07.03.2014 надати кредитодавцю документи, що підтверджують права власності або права користування земельною ділянкою або довідку про правовий режим земельної ділянки, видану органами виконавчої влади, на якій розташоване нерухоме майно, що передається в іпотеку; також узгоджено сплату позичальником у строк до 26.02.2014 комісію за зміну кредитування у розмірі 1000,00 грн.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема з банківською випискою по особовому рахунку відповідача за період з 12.09.2013 по 16.09.2014, позивачем було надано відповідачу кредитні транші загалом на суму 9 755 000,00 грн., зокрема: 16.09.2013 - 1 200 000,00 грн., 05.11.2013 - 1 000 000,00 грн., 13.11.2013 - 1 500 000,00 грн., 11.12.2013 - 1 400 000,00 грн., 16.12.2013 - 1 145 000,00 грн., 30.12.2013 - 110 000,00 грн., 14.01.2014 - 1 000 000,00 грн., 16.01.2014 - 2 400 000,00 грн., з яких позивачем повернуто лише 500 000,00 грн., і станом на момент розгляду справи непогашена заборгованість з кредитних траншів складає 9 255 000,00 грн., а поточна заборгованість за процентами складає 72 518,63 грн., прострочена заборгованість за процентами складає 508 871,75 грн.

Згідно з п. 4.2. Договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 цього Договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2- 3.3.15, 3.3.17-3.3.18 цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 2% (два проценти) від суми заборгованості за цим Договором, за кожний випадок порушення за реквізитами та у день, вказаними Кредитодавцем.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення наданого кредиту належним чином та у встановлений Договором строк, у зв'язку з чим станом на час розгляду справи допустив заборгованість перед позивачем у розмірі 9 255 000,00 грн., що є підставами для застосування до відповідача штрафних санкцій, обумовлених Договором, а саме: пені за несвоєчасне погашення процентів та штрафу.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача, перевіреним судом першої інстанції, судом апеляційної інстанції, та не спростованим у встановленому порядку відповідачем, останній за порушення зобов'язань за Договором повинен сплатити 72 518,63 грн. поточної заборгованості за процентами, 508 871,75 грн. простроченої заборгованості за процентами, 8 652,46 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів та 11 734,83 коп. штрафу.

Довод апелянта про те, що що стягнення одночасно штрафу та пені суперечить статті 61 Конституції України, оскільки призведе до подвійної відповідальност відповідача за одне правопорушення - судом апеляційної інстанції відхиляється з огляду на нижченаведене.

Відповідно п. 2 Листа Вищого господарського суду від 13.07.2012 № 01-06/908/2012 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів», роз'яснено, що можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачена частиною другою статті 231 Господарського кодексу України. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова від 27.04.2012 N 06/5026/1052/2011).

Згідно з п. 4.2. Договору, у разі несвоєчасного погашення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів та комісій, визначених цим договором, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 цього Договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2- 3.3.15, 3.3.17-3.3.18 цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 2% (два проценти) від суми заборгованості за цим Договором, за кожний випадок порушення за реквізитами та у день, вказаними Кредитодавцем.

З огляду на викладене, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, адже згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Також, довод апелянта про те, що що стягнення коштів за рішенням суду та звернення стягнення на заставлене обладнання призведе до подвійного стягнення заборгованості, що суперечитиме вимогам чинного законодавства - суд апеляційної інстанції відхиляє як необґрунтований з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" за договором КЛ-4118/1-980 про відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії від 12.09.2013, між ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" та ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" укладено договір застави обладання від 12.09.2013, за яким в заставу банку передано належне відповідачу обладнання в кількості 720 одиниць згідно узодженого сторонами переліку, вартістю 2 586 044,00 грн..

В подальшому, 10.07.2014 приватним нотаріусом Київського міского нотаріального округу Пірхою І.С. було вчинено виконавчий напис на договорі застави обладнання від 12.09.2013 про звернення стягнення на предмет застави.

18.07.2014 головним державним виконавцем відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м.Києві винесено постанову про відкритя виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міского нотаріального округу, вчиненого 10.07.2014 на договорі застави обладнання від 12.09.2013 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: рухоме майно.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 19.01.2015 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міского нотаріального округу, вчиненого 10.07.2014 на договорі застави обладнання від 12.09.2013 про звернення стягнення на предмет застави - не завершено.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Наведене узгоджується зокрема з приписами пункту 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5.

Таким чином, оскільки виконавчий напис, вчинений 10.07.2014 приватним нотаріусом Київського міского нотаріального округу Пірхою І.С. на договорі застави - не виконаний, виконавче провадження за ним не закрито і триває, а отже підстави стверджувати про можливість подвійного стягнення заборгованості - відсутня. Крім того, вимогами чинного законодавства не заборонено право кредитора здійснювати захист своїх прав декількома способами, проте, обмежуючись певною сумою.

Щодо посилань апелянта як на підставу скасування рішення суду першої інстанції на те, що заборгованість в сумі 601 777, 67 грн., яка присуджена до стягнення оскаржуваним судовим рішенням, є погашеною в силу приписів статті 601 Цивільного кодексу України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" до ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" на суму 601 777, 67 грн., що є частиною чергового кредитного траншу (загальна сума якого мала б складати 3 000 000,00 грн.), зобов'язання з перерахування якого ПАТ " РАДИКАЛ БАНК" - не виконано - суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2.10 Договору кредитодавець має право призупинити надання кредиту/траншу та/або вимагати дострокового погашення заборгованості за цим договором у повному обсязі у разі:

- п.п. 2.10.1 наявності простроченої заборгованості за кредитом /траншем кредиту, нарахованими процентами та комісіями, штрафними санкціями, передбаченими цим договором;

- п.п. 2.10.3 - погіршення фінансового стану позичальника в тому числі внаслідок виникнення або збільшення збитків за останній звітний період;

- п.п. 2.10.4 - невиконання або неналежне виконання позичальником умов цього договору.

В свою чергу, позивачем для долучення до матеріалів справи надано копію Звіту про фінасові результати за 2013 рік, поданого відповідачем позивачу, згідно якого збиток відповідача за 2013 рік склав 2 857 тис. грн., коли за аналогічний період попереднього 2012 року, збиток відповідача складав лише 5 тис. грн.

Наведений Звіт прийнято судом апеляційної інстанції, і його оцінка здійснюється судом згідно загальних підстав оцінки доказів згідно статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст. 11 статті 16 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однією сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування.

Статтею 204 Цивільного кодексу України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Пунктом 31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" 01-8/211 від 07.04.2008 року передбачено, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Згідно статті 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

З оглду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідача та відповідача до позивача - не є зустрічними та однорідними, а отже і не можуть бути зараховані в силу приписів ст. 601 Цивільного кодекус України, оскільки черговий транш суми кредитних коштів не було видано позивачем відповідачу внаслідок існування у нього заборгованості з виплати кредитних платежів та процентів за його користування, а також у зв'язку з погіршенням фінансового стану позичальника (що підтверджується відповідним Звітом про фінансові результати, що згідно п. п. 2.10.1-2.10.3, 2.10.4, 3.2.16 Договору є підставою для призупинення надання чергового траншу. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що строк виконання зобов'язання позивача перед позивачем щодо надання чергового траншу - ще не настав.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність обумовлених законом підстав для здіснення зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки неможливо здійснити зарахування невиданої суми траншу за кредитним договором в рахунок погашення існуючого боргу відповідача перед позивачем.

Щодо посилання апелянта на те, що в провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/4136/14 за позовом ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" до ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість наведеного посилання, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2014 позов ТОВ "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво" залишено без розгляду на підставі п. 5 статті 81 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Щодо судового збору за подачу апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки апелянту було відстрочено його сплату, проте, ним не подано доказів його сплати на момент прийняття постанови, а тому судовий збір за подачу і розгляд апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 49 Господасрького процесуального кодексу України підлягає стягненню з апелянта в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво " на рішення Господарського суду м. Києва від 03.11.2014 в справі № 910/12442/14 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 03.11.2014 в справі № 910/12442/14 - залишити без змін.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-конструкторське бюро "Українське машинобудівництво " (; місцезнаходження: 03150 м.Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 11/2) в доход Державного бюджету України судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 6 017 (шість тисяч сімнадцять) грн. 78 коп.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови в цій частині.

4. Матеріали справи № 910/12442/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді Ю.Л. Власов

Г.В. Корсакова