КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа№ 910/17320/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Новікова М.М.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: Армаш Г.А., за дов. б/н від 12.12.2014 р.

від відповідача: Дружинаський А.С., за дов. № 15/09/14-1 від 15.09.2014 р.

розглянувши у

відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Торговий дім-«Фрегат»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.10.2014 р.

у справі № 910/17320/14 (судді Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт"

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Торговий дім- «Фрегат»

про стягнення заборгованості у сумі 34 866, 72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі № 910/17320/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім- «Фрегат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" основну суму боргу у розмірі 31166 (тридцять одна тисяча сто шістдесят шість) грн 17 коп.; та витрати по сплаті судового збору у розмір 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн 00 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім- «Фрегат" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі №910/17320/14, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права, а також рішення прийнято без достатніх та належних доказів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р. у справі № 910/17320/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Новіков М.М. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім- «Фрегат" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 15.12.2014р.

15.12.2014р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі № 910/17320/14 без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім- «Фрегат" - без задоволення.

15.12.2014р. в судове засідання з'явились уповноважені представники позивача та відповідача. Колегія суддів, порадившись на місці, на основі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила оголосити перерву до 26.01.2015 р.

16.12.2014р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло доповнення до апеляційної скарги.

26.01.2015 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло письмове пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

26.01.2015 р. в судове засідання з'явились всі уповноважені представники сторін.

В залі судового засідання представник позивача на основі ст. 69 Господарського процесуального кодексу заявив клопотання про продовження строку розгляду справи.

Порадившись на місці колегія суддів, на основі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила оголосити перерву до 02.02.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 р. у справі № 910/17320/14 задоволено клопотання позивача та продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

02.02.2015 р. в судове засідання з'явились всі уповноважені представники сторін.

Представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просить суд її задовольнити, також скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі № 910/17320/14 і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Винфорт" відмовити повністю.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі № 910/17320/14 без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім- «Фрегат" без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вбачається з копій матеріалів справи, позивач на підставі усної домовленості за договором поставки зі скаржником, виконав взяті на себе зобов'язання та поставив контрагенту в квітні-травні 2013 року товар (алкогольні напої) на загальну суму 34 866, 72 грн., що підтверджується видатковими накладеними:

№ РкС1 06733 від 14.04.2013 на суму 14 894,06 грн.;

№ РкС1 09103 від 19.05.2013 на суму 19 972,66 грн ., товарно-транспортними та податковими накладними ( наявними в матеріалах справи).

Вищевказані накладні суд першої інстанції прийняв у якості належних доказів виконання поставки товару скаржнику і прийняття його останнім.

Проте, скаржник в порушення вимог чинного законодавства та домовленостей між сторонами, не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по оплаті поставлених партій товару, а саме ним не було здійснено оплату отриманого товару в повній мірі, та не було повернути товар, у зв'язку з чим у скаржника виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 31 166,17 грн., яка на момент розгляду справи судом першої інстанції залишилась непогашеною.

При цьому, скаржник факт поставки товару за видатковими накладними не заперечує. Судом першої інстанції встановлено, що надані позивачем копії видаткових накладних за поставками товару відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 8, та вважає, що наявні у справі видаткові, товарно-транспортні та податкові накладні на отримання цінностей є підтвердженням того, що товар був поставлений за усним договором.

Стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачає, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити.

В доповненні до своєї апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім- «Фрегат" зазначає. що зі змісту видаткових накладних наданих позивачем та товарно-транспортних накладних в графі „Одержав" міститься підпис та відтиск штампу „Приняла Кладовщик Івашина Н.А." Зазначені документи містять й реквізити одержувача: ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат", Філія „Аксан" ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" та код за .

Скаржник посилається на п. 2 „Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей" затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.96, де вказано, що сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі-цінності) відпускаються покупцям або передаються безплатно тільки за довіреністю одержувачів".

Зважаючи на вищенаведе, апелянт стверджує, що до позовної заяви надано копію довіреності за №16/11/09-1 від 16.11 2009 р. видану ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" на ім'я Донцова Сергія Михайловича, який діє в якості директора Філії „Аксон" ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат". Таким чином, скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутня довіреність на уповноваження Івашиної Н.А. на отримання від імені Філія „Аксан" ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" товарно-матеріальних цінностей.

Варто зазначити, що видаткові накладні, копії яких знаходяться в матеріалах справи, мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість та інші необхідні реквізити та що вони, відповідають вимогам зазначеного закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

При цьому, окремі дефекти та недоліки в оформленні цих накладних не можуть спростовувати фактичне здійснення господарської операції, тим більше, що таке здійснення підтверджується діями скаржника з часткової оплати отриманого за зазначеними накладними товару.

В силу частини 8 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" відповідальність за достовірність даних, відображених в первинних документах несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Разом з тим, норми Цивільного кодексу України не містять застережень, які б звільнили покупця від обов'язку оплатити отриманий товар у зв'язку з неналежним оформленням господарських операцій первинними документами.

За вимогами статті 692 даного Кодексу покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Необхідно акцентувати увагу на те, що в матеріалах справи відсутні жодні докази того, що скаржник не приймав до оплати накладні з посиланням саме на те, що вони не відповідають вимогам чинного законодавства.

Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи), також зазначене Положення визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, а спірні правовідносини у даній справі пов'язані не із здійсненням бухгалтерського обліку чи складанням фінансової звітності, а з виконанням договірних зобов'язань.

Господарським судом досліджено питання щодо повноважень представників відповідача на отримання від позивача товарно-матеріальних цінностей.

Судом першої інстанції встановлено, що отримання товару від позивача здійснювалось за видатковими накладними представниками філії скаржника «Аксан», повноваження яких були підтверджені відповідним повідомленням (наявним в матеріалах справи).

Згідно зі ст. 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17 липня 2012 року за №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Судом на підставі видаткових та товарно-транспортних накладних, документів податкової звітності, платіжних документів достеменно встановлено та скаржником будь-якими доказами не спростовано, що залишок його заборгованості за поставлену позивачем продукцію становить 31 166.17 грн., що є у відповідності з умовами договору та ст. 692 Цивільного кодексу України безперечною підставою для задоволення вказаних вимог у зв'язку з їх обґрунтованістю та доведеністю.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" стверджує, що при визначенні суми заборгованості скаржника перед позивачем судом першої інстанції не враховано суму повернення товару, зазначену у накладній на повернення товару № 31 від 28.05.2013 р., а також позивачем при розрахунку суми боргу не враховано дану накладну на повернення товару, та з урахуванням повернення за накладною № 31 від 28.05.2013 р. сума боргу становить не 31 166, 17 грн., а 11 713, 75 грн.

Необхідно зазначити, що 01.12.2009 р. між позивачем та скаржником було укладено договір поставки товару № 101324, термін дії якого сплинув 31.01.2013 р. Протягом всього терміну дії даного договору, скаржник отримував алкогольну продукцію від позивача. Після припинення дії договору, у квітні та травні 2013 р. позивачем було здійснено ще 2 поставки товару скаржнику, а саме - за накладними, які зазначені в позовній заяві (ТТН №РкС1_06733 від 14.04.2013 р. на суму 14894,06 грн. та ТТН №РкС1_09103 від 19.05.2013 р. на суму 19972, 66 грн.).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ „Винфорт" зазначає, що для зменшення загальної заборгованості, яка виникла у скаржника перед позивачем, 28.05.2013 р. ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" було здійснено повернення залишків товару, отриманого від позивача, на підставі накладної на повернення товару № 31.

Таким чином, за даною накладною на повернення товару частково було повернуто товар, отриманий скаржником за спірними накладними, а частково - за іншими накладними, складеними раніше в межах договору поставки. Тобто, повернення товару було оформлено однією загальною накладною без зазначення за якими саме накладними на поставку товару такий товар був отриманий.

З вищенаведеного вбачається, що накладна на повернення товару № 31 від 28.05.2013 р., на загальну суму 19 452, 42 грн., містить товарні позиції, які відсутні у спірних накладних на поставку товару (перелік наявний в поясненні до відзиву на апеляційну скаргу № 57 від 26.01.2015 р.). Саме тому, позивачем при розрахунку суми боргу не була врахована загальна сума повернутого товару, а лише 3 476, 11 грн.

Також слід зазначити, що 15.08.2013 р. між позивачем та скаржником був підписаний Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013 р. по 12.08.2013 р., у якому скаржником фактично підтверджені поставки за спірними накладними та суми повернення.

Доводи скаржника про те, що ним 28.05.2013 за накладною №31 повернуто позивачу товар на суму 19452. 42 грн. судом не приймаються.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" акцентує увагу суду на те, що позивач мав господарські взаємовідносини конкретно з відокремленим підрозділом ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" - Філією „Аксан" та зазначає, що у зв'язку з тим, що скаржник не оприбутковує операції у своєму бухгалтерському обліку по взаємовідносинам інших відокремлених підрозділів з суб'єктами господарювання, ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" звернувся до керівництва Філії „Аксан" (лист за вих.№15/09/14-1 від 15.09.2014 р. з вимогою надати на свою адресу всі взаєморозрахунки у вигляді акту звірки по взаємовідносинам Філії „Аксан" та ТОВ „Винфорт"), однак жодної відповіді скаржником отримано не було.

Крім того, скаржник зазначає, що Філія „Аксан" зареєстрована та фактично здійснювала свої господарську діяльність за адресою 91020, м. Луганськ, 11-й Лутугінський проїзд, 9-Б (місцезнаходження офісних та складських приміщень), що на даний момент є територією проведення антитерористичної операцій - керівництво ТОВ „Торговий Дім-„Фрегат" не має можливості направити своїх представників до зазначеного відокремленого підрозділу з метою отримання господарських документів та пояснень, щодо господарських взаємовідносин філії з ТОВ „Винфорт", будь-який телефонний зв'язок з керівництвом та працівниками зазначеного відокремленого підрозділу також відсутній.

Проте, варто зазначити, що судом встановлено факт наявності порушень скаржником взятих на себе господарських зобов'язань, не дивлячись на наявний чи відсутній зв'язок з Філією „Аксан".

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення зі скаржника заборгованості за договором поставки, яка утворилась у апелянта внаслідок неналежного виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Спірні правовідносини, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням договору поставки застосовуються положення статей 655-712 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст.688 ЦК України покупець зобов'язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України та ст..712 ЦК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Скаржник не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти вимог щодо стягнення основного боргу.

Крім цього, у зв'язку з відсутністю оплати скаржником отриманого товару, позивачем на підставі ст.530 ЦК України направлено претензію 06.06.2014 р., яку, як підтверджено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фрегат» отримало 11.06.2014 р. Однак скаржник проігнорував дану претензію та заборгованість не погасив.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі №910/17320/14.

Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм законодавства, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги чи скасування рішення у суду не вбачається.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі № 910/17320/14 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Фрегат» залишити без задоволення, а рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 р. у справі №910/17320/14 - без змін.

2. Матеріали справи 910/17320/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

М.М. Новіков