ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 909/993/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого - судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» від 30.10.2014 р. (вх. № 01-05/5386/14 від 17.11.2014 р.),

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року

у справі № 909/993/14 (суддя П.А.Шкіндер),

порушеній за позовом

Позивача: Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2", м. Київ,

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос", с. Підгайчики, Коломийського р-ну, Івано-Франківська обл.,

Про: стягнення 2 456 304,56 грн., з яких: 2 061 777,74 грн. - інфляційні нарахування та 394 526,82 грн. - 3 % річних, покладення на відповідача суми судового збору у розмірі 49126,09 грн.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: Дзера Ю.М. - п/к за довіреністю № 219-1 від 15.07.2014 р.;

від відповідача: Барановський Ю.В. - п/к за довіреністю від 31.12.2014 р.

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

За клопотанням апелянта здійснюється технічна фіксація судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу справ КП "Документообіг господарських судів" від 17.11.2014 р. дану справу розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 р. у склад колегії для розгляду справи № 909/993/14 Господарського суду Івано-Франківської області введено суддів - Н.А.Галушко, Г.В.Орищин (том І. а. с. 169).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 р. апеляційну скаргу ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» (вх. № 01-05/5386/14 від 17.11.2014 р.) прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 09.12.2014 р., про що сторони були належним чином, під розписку, повідомлені: апелянт - 24.11.2014 р. рекомендованою поштою № 07 (том І, а. с. 171), відповідач - 25.11.2014 р. рекомендованою поштою № 990 (том І, а. с. 172).

У судове засідання, яке відбулося 09.12.2014 р. представник апелянта/позивача прибув, подав додаткові пояснення до апеляційної скарги та заперечення на відзив (том І, а. с. 208-241). Представник відповідача - не прибув, надіслав Відзив на апеляційну скаргу (том І, а. с. 196-207) та клопотання про відкладення розгляду справи (том І, а. с. 195).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 09.12.2014 р. за клопотанням апелянта/позивача (том І, а. с. 247) продовжено строк розгляду даного спору на 15 днів та розгляд справи відкладено на 21.01.2015 р., про що сторони були повідомлені згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України (із змінами і доповненнями) (том І, а. с. 250-251/зворот).

У судове засідання, яке відбулося 21.01.2015 р. прибув представник апелянта/позивача, подав Додаткові пояснення (том ІІ, а. с. 1-24), надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, просить рішення місцевого суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача прибув, подав Заяву про відстрочку виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі № 909/993/14 на 12 місяців (том ІІ, а. с. 34-36), надав пояснення аналогічні викладеним у Відзиві на апеляційну скаргу, вважає , що розмір інфляційних втрат мав би складати 902 038,96 грн., а розмір 3% річних 72 816,26 грн. - 3% річних, згідно контр розрахунку, викладеного в розділі ІІ Відзиву на апеляційну скаргу, однак просить залишити апеляційну скарну без задоволення, рішення місцевого суду без змін, а у разі прийняття Львівським апеляційним господарським судом постанови про задоволення апеляційної скарги апелянта, просить відстрочити виконання постанови на 12 місяців.

У судовому засіданні 21.01.2015 р. оголошено перерву до 26.01.2015 р. на 09 год. 50 хв., про що учасники судового процесу повідомлені під розписку (том ІІ, а. с. 33), яка була продовжена до 03.02.2015 р. на 09 год. 45 хв., для надання представнику апелянта можливості ознайомитись з матеріалами справи (клопотання від 26.01.2015 р. вх. № 01-04/365/15).

У судове засідання, яке відбулося 03.02.2015 р., представник апелянта прибув, доводи наведені в апеляційній скарзі та додаткових пояснення підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого суду скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Через канцелярію суду за вх. № 01-04/676/15 від 03.02.2015 р. подав заперечення на заяву ТзОВ «Будівельна компанія «Геос» про відстрочку виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду по справі № 909/993/14, просить відмовити у задоволенні вказаної заяви з підстав викладених у запереченні.

Представник відповідача прибув, проти апеляційної скарги заперечив з підстав викладених у Відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, стверджує, що на правовідносини, які виникають із заподіяння шкоди, зобов'язання повернути майно, яке набуте без достатньої правової підстави, які виникли з рішення суду, приписи ст. 625 ЦК України не поширюються. Крім того зазначає, що чинне законодавство не передбачає нарахування індексу інфляції і 3% річних на пеню, яка стягнута з відповідача за рішенням суду у іншій справі, оскільки не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене, просить в цій частині вимог апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважає помилковими твердження апелянта, що на витрати за проведення експертизи та на суму судового збору, які стягнуто з відповідача за рішенням суду у іншій справі нараховуються інфляційні втрати та 3% річних, оскільки не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, тому і в цій частині вимог апелянта просить відмовити. У разі прийняття Львівським апеляційним господарським судом постанови про задоволення апеляційної скарги апелянта, просить відстрочити виконання постанови на 12 місяців.

Враховуючи, що сторін не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а також, що сторони своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, представники сторін прибули в дане судове засідання, судова колегія не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 909/993/14.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 909/993/14 (суддя Шкіндер П.А.) в позові Публічного акціонерного товариства «Трест Київпідземшляхбуд-2» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос" про стягнення 2 456 304,56 грн., з яких: 2 061 777,74 грн. - інфляційні нарахування та 394 526,82 грн. - 3 % річних - відмовлено (том І, а.с. 163, 164-166).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду апелянт/позивач (Публічне акціонерне товариство «Трест Київпідземшляхбуд-2») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 909/993/14 скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору покласти на ТзОВ "Будівельна компанія «Геос» (том І, а. с. 173-179).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, так як судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі матеріали та обставини справи, що мають суттєве значення для розгляду спору.

Апелянт, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, залишено без змін постановами судів апеляційної та касаційної інстанції, на його виконання господарським судом міста Києва виданий наказ, що був поданий до органів державної виконавчої служби, і станом на момент подання позовної заяви Відповідач не виконав рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, що набрало законної сили, по сплаті на користь Позивача грошових коштів (грошових зобов'язань) в розмірі - 16 107638, 62 грн., що відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а так як судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13 набрало законної сили з моменту прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2013 року у справі № 910/4236/13, яким вказане вище рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13 залишено без змін, то Позивач здійснив інфляційні нарахування та нарахування трьох процентів річних згідно ст.625 ЦК України від суми грошової заборгованості Відповідача в розмірі - 16 107638, 62 грн., починаючи з 08.11.2013 року, тобто з дня, наступного за днем набрання законної сили рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13.

Апелянт стверджує, що відмовляючи у задоволенні позову, суд у рішенні по справі № 909/993/14 посилався на те, що відповідальність встановлена в ст. 625 ЦК України, передбачає насамперед договірні правовідносини та регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, та відмовив у позові, не звернувши увагу на те, що всі кошти стягнуті з відповідача на користь позивача за рішенням суду у справі № 910/4236/13 виникли з договору № 53 від 15.12.2010 р., умови якого відповідач порушив. Як стверджує Апелянт, суд у справі № 910/4236/13 стягнув: 4 770 800,15 грн. «загальної вартості понесених ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» (відповідачем по справі № 910/4236/13) витрат, спричинених неналежним виконанням ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" (позивачем за первісним позовом по справі № 910/4236/13) умов Договору та допущення останнім недоліків у виконаних роботах (збитків); 4 429 217,87 грн., різниці коштів між вартістю фактично виконаних ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" робіт на суму 41 653643,90 грн. в період з січня 2011 р. по травень 2012 р. та оплатою на суму 46 082861,87 грн. здійсненою ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» згідно умов договору в періоді з січня 2011 р. по травень 2012 р., однак повернення цієї різниці відбулося після припинення фактичної дії договору в травні 2012 р. відповідно до ст. 1212 ЦК України; 6 687101,92 грн. - пені розрахованої згідно з п. 5.2.1., п. 1.3. Договору, за період з 01.08.2012 р. по 01.02.2013 р. (не включаючи 01.02.2013 р.) за несвоєчасне введення об'єкта в експлуатацію з вини ТзОВ "Будівельна компанія "Геос", відтак вважає, що присуджені до стягнення суми за рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, такими що виникли з договірних зобов'язань, і є грошовими (борговими), відтак нарахування на ці суми інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили по 01.09.2014 р. вважає законним, а висновки суду першої інстанції помилковими.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України на суми за проведення судової експертизи та судовий збір, присуджені до стягнення за рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, вважає, що набув такого права з рішення суду (частина 5 ст. 11 ЦК України).

Крім того, Апелянт не погоджується з висновком місцевого суду про те, що стягнення 4 429 217,87 грн. збитків за рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13 ототожнено з відшкодуванням шкоди (деліктних (позадоговірних), а не з договірних зобов'язань, тому вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що на шкоду не повинні нараховуватись інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Скаржник вважає помилковим покликання місцевого суду на п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14, оскільки, на його думку, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, передбаченими ст.ст. 536, 550 ЦК України про які йдеться у згаданому пункті постанови Пленуму є відмінними за своєю правовою природою від процентів передбачених ст. 625 ЦК України, а позивач у даній справі не вимагав процентів за правомірне користування чужими коштами і на такі проценти інфляційних втрат та 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України не нараховував.

Апелянт/позивач зазначає, що відповідно до ст. 509, 524, 533-535, 625 ЦК України має право вимагати від боржника виконання його обов'язку в силу ст.ст. 599, 610 ЦК України, відтак на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, набув право на стягнення з відповідача на свою користь суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, розрахованого за весь час прострочення виконання судового рішення у іншій справі, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, на суму збитків, пеню, кошти набуті без достатньої правової підстави, за проведення експертизи, судовий збір, що разом складає 16107638,62 грн.

Апелянт/позивач також не погоджується з позицією місцевого суду в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову за безпідставністю, стверджує, що в повному обсязі довів перед судом обставини необхідності вжиття заходів забезпечення позову відносно Відповідача.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях, апелянт просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16 жовтня 2014 року у справі № 909/993/14 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/позивач (Публічне акціонерне товариство "Трест Київпідземшляхбуд-2") є юридичною особою, йому присвоєно код ЄДРПОУ № 04012721, місцезнаходження юридичної особи: 02105, м. Київ, вул. Тампере, 13-б.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос", є юридичною особою, йому присвоєно , місцезнаходження юридичної особи: вул. Соборна, 15, с. Підгайчики, Коломийського району, Івано-Франківської області, п.і. 78256.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, Позивач звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Геос" про стягнення 2 456 304,56 грн., з яких, 2 061 777,74 грн. - інфляційні нарахування та 394 526,82 грн. - 3 % річних (том І, а. с. 2-5).

Підставою для стягнення вказаних сум слугувало рішення господарського суду м. Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13 про стягнення з ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" на користь ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" 6 671 909,29 грн. - пені, 4 770 800,15 грн. - збитків , 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави, 168 902, 40 грн. - коштів сплачених за проведення експертизи, 66 808, 91 грн. - судового збору, що разом складає 16 107 638,62 грн., яке набрало законної сили, та, на час подання позову, фактично не виконано. Відтак Позивач, просить у відповідності до ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 2 456 304,56 грн.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим судом, рішенням господарського суду м. Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13 (том І, а.с. 9-22) відмовлено у задоволенні первісного позову ТзОВ "Будівельна компанія "Геос", зустрічний позов ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" задоволено частково та стягнуто з ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" на користь ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" 6 671 909,29 грн. - пені, 4 770 800,15 грн. - збитків, 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави, 168 902, 40 грн. - коштів сплачених за проведення експертизи, 66 808, 91 грн. - судового збору.

Постановою Київського апеляційного Господарського суду від 07.11.2013 р. у справі № 910/4236/13 вказане вище рішення господарського суду м. Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13 залишено без змін (том І, а.с. 23-36). Постановою Вищого господарського суду України від 11.02.2014 р. у справі № 910/4236/13 вказана вище постанова Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2013 р. у справі № 910/4236/13 залишена без змін (том І, а. с. 37-46).

На примусове виконання рішення Господарського суду м. Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, Господарським судом м. Києва, 12.11.2013 р. видано наказ № 910/4236/13, який був ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" поданий до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України. 07.05.2014 р. орган виконання судових рішень відкрив виконавче провадження ВП № 43227787 (том І, а.с. 114-115), та зобов'язав боржника самостійно виконати вимоги виконавчого документа у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи № 909/993/14, станом на момент звернення Позивача з позовом (05.09.2014 р.) до господарського суду Івано-Франківської області, рішення Господарського суду м. Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, в повному обсязі не виконано.

Позивач надіслав до господарського суду позовну заяву з додатками по-пошті - 05.09.2014 р., що вбачається з поштового штампу на конверті та описі вкладення у цінний лист (том І, а. с. 102, 101), позовні матеріали поступили на адресу суду 09.09.2014 р. за вх. № 12066/14 (том І, а. с. 2-5, 6-101), відтак датою подання позову до суду вважається дата здачі позову та інших документів на пошту - 05.09.2014 р.

Судовим рішенням Господарського суду м. Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13, у задоволенні первісного позову ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" відмовлено. Зустрічний позов ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" задоволено частково. Стягнуто з ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" на користь ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" 6 671 909,29 грн. - пені, 4 770 800,15 грн. - збитків, 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави, 168 902, 40 грн. - коштів сплачених за проведення експертизи, 66 808, 91 грн. - судового збору. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

Зазначене рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Загальна сума коштів присуджених до стягнення з ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" на користь ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" за вищевказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, складає 16 107 638,62 грн. (6 671909,29 грн. - пені + 4 770 800,15 грн. - збитків + 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави + 168 902, 40 грн. - коштів сплачених за проведення експертизи + 66 808, 91 грн. - судового збору).

Позивач, відповідно до ст. 625 ЦК України на суму 16 107 638,62 грн. розрахував відсотки річних та інфляційні втрати за період з 08.11.2013 р. по 01.09.2014 р., тобто по 31.08.2014 р. включно, у розмірі 2 456 304,56 грн., з яких, 2 061 777,74 грн. - інфляційні нарахування та 394 526,82 грн. - 3 % річних.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені статтею 11 Цивільного кодексу України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Враховуючи те, що рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13 набрало законної сили з моменту прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2013 року у справі № 910/4236/13, яким вказане вище рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13 залишено без змін, Позивач здійснив інфляційні нарахування та нарахування трьох процентів річних (згідно ст. 625 ЦК України) від суми, як вбачається з матеріалів даної справи, в розмірі - 16 107638, 62 грн., починаючи з 08.11.2013 року, тобто з дня, наступного за днем набрання законної сили рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, по 01.09.2014 р. , тобто по 31.08.2014 р. включно.

Відмовляючи Позивачу у задоволенні позову по справі № 909/993/14 щодо стягнення з Відповідача на його користь інфляційних втрат та 3% річних розрахованих відповідно до ст. 625 ЦК України від загальної суми 16 107638,62 грн. (6 671909,29 грн. - пені + 4 770 800,15 грн. - збитків + 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави + 168 902, 40 грн. - коштів сплачених за проведення експертизи + 66 808, 91 грн. - судового збору), присуджених до стягнення згідно рішення Господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, місцевий суд виходив з того, що на правовідносини, які виникають з відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в т.ч. шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійним, відповідальність встановлена ст. 625 ЦК України не поширюються, оскільки останні не є договірними та зобов'язальними (борговими), що оскільки стягнення неустойки є самостійною мірою цивільно-правової відповідальності, на суму неустойки не нараховуються проценти (ч. 2 ст. 550 ЦК України). Як зазначив місцевий суд в мотивувальній частині рішення, під процентами в цьому випадку слід розуміти проценти за користування чужими грошовими коштами, стягнення яких передбачене ст. 536 ЦК України, та проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які стягуються відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів з висновками місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення 3% річних та інфляційних втрат розрахованих відповідно до ст. 625 ЦК України від суми збитків, коштів набутих без достатньої правової підстави та пені, які присуджені до стягнення згідно рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, погодитися не може, виходячи з наступного.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).

Грошовим зобов'язанням, відповідно до ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (про що зазначає і суд в своєму рішенні), є виражене в грошових одиницях зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка відповідно має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7 "Стягнення інфляційних нарахувань і відсотків річних після прийняття судового рішення" постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. № 14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Крім того, відповідно до п. 5.4 вказаної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Деякі окремі питання стягнення сум інфляційних нарахування і процентів річних від простроченої суми" за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Згідно з п.7 "Стягнення інфляційних нарахувань і відсотків річних після прийняття судового рішення" згаданої вище постанови Пленуму ВГС України, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Отже, у вищезазначеній постанові Пленуму ВГС України розмежовується застосування ст. 625 ЦК України у випадках визначених у п. 5.2 постанови Пленуму ВГС України, на який посилається місцевий суд щодо грошових зобов'язань, які виникають до моменту прийняття рішення суду, та у випадках визначених в п. 5.4 та п.7 постанови Пленуму ВГС України щодо зобов'язання, які виникають з рішення суду, на що місцевий суд не звернув уваги.

Відповідно до п. 9 «Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України» Оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 р. № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, суд вказує на неоднакове застосування ст. 625 ЦК України, а тому для усунення розбіжностей у застосуванні зазначеної норми матеріального права Верховний Суд України виходить з того, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. За змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, оглянувши та дослідивши матеріали даної справи, урахувавши правову позицію Верховного Суду України та Вищого господарського суду України, приходить до висновку, що у Позивача були наявні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань згідно ст. 625 ЦК України за порушення грошових зобов'язань від суми 15 871 927,31 грн., яка складається з 6 671 909,29 грн. - пені + 4 770 800,15 грн. - збитків + 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави, за період з 08.11.2013 р. по 18.08.2014 р. включно, та від суми 13 368 405 грн. 01 коп. /за мінусом сум часткового погашення боргу, які мали місце 19.08.2014 р./, за період з 20.08.2014 р. по 31.08.2014 р. включно (в межах позову - по 01.09.2014 р.), а не від суми 16 107 638,62 грн. за період з 08.11.2013 р. по 01.09.2014 р., як вказав Позивач, з огляду на таке.

З загальної суми 16 107 638,62 грн., на які Позивачем розраховано 3% річних та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України, за мінусом 168 902 грн. 40 коп. - витрат за проведення у справі № 910/4236/13 судової експертизи та 66 808 грн. 91 коп. - судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (16 107 638,62 грн. - 168 902 грн. 40 коп. - 66 808 грн. 91 коп. = 15 871 927,31 грн.), оскільки відповідно до ст. 44 ГПК України вказані платежі є судовими витратами, і в цьому випадку мало місце невиконання відповідачем рішення в незобов'язаних відносинах, відтак ст. 625 ЦК України до них не може застосовуватися. До таких висновків, серед іншого, дійшли у Верховному Суді, здійснивши аналіз практики застосування ст. 625 ЦК України у цивільному судочинстві.

Крім того, як вбачається з матеріалів даної справи, 19 серпня 2014 р. органом виконання судових рішень з Відповідача по даній справі, на виконання наказу господарського суду м. Києва від 12.11.2013 р. № 910/4236/13, на користь Позивача стягнуто: 623 996,21 грн. (том І, а.с. 110) + 831 831,15 грн. (том І, а.с. 111) + 524 624,36 грн. (том І, а.с. 112) + 523 070,58 грн. (том І. а.с. 113), що разом складає 2 503 522 грн. 30 коп.

Отже, станом на 20.08.2014 р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за невиконання відповідачем судового рішення у справі № 910/4236/13 зменшилася та складає 13 368 405 грн. 01 коп. (15 871 927,31 грн. - 2 503 522,30 грн.). Відтак з 20.08.2014 р. по 31.08.2014 р. включно, інфляційні втрати та 3% річних належить розраховувати від суми 13 368 405 грн. 01 коп., а не від суми 16 107 638,62 грн., як вказав Позивач/апелянт.

Твердження представника Апелянта, що суми 623 996,21 грн., 831 831,15 грн., 524 624,36 грн. та 523 070,58 грн. (том І. а.с. 110, 111, 112, 113) були стягнуті з Відповідача на користь Позивача органом виконання судових рішень на спеціальний рахунок Державної виконавчої служби України, а не сплачені безпосередньо самим Відповідачем Позивачу, тому 3% річних та інфляційні втрати згідно ст. 625 ЦК України належить обраховувати від суми 16 107 638,62 грн., колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки в цій частині думка представника Скаржника є хибною.

Отже, за період з 08.11.2013 р. /рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13 набрало законної сили з моменту прийняття постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2013 р. у справі № 910/4236/13, яким вказане рішення залишено без змін) по 18.08.2014 р. включно, від суми 15 871 927,31 грн. невиконаного грошового зобов'язання за рішенням суду, яке набрало законної сили, перерахований розмір інфляційних втрат складає 2 031 606,70 грн. При цьому, індекс інфляції з 08.11.2013 р. - береться як за повний місяць, оскільки заборгованість виникла до 15.11.2013р., аналогічно індекс інфляції за серпень 2014 р. береться за повний місяць, оскільки вказана вище заборгованість наявна після 15.08.2014 р., відтак сукупний індекс інфляції (з урахуванням інфляції і дефляції) за вказаний період = 1,128, відтак 15 871927,31 грн. боргу за невиконаним судовим рішенням * сукупний індекс інфляції 1.128 = 17 903 534,00 грн. - 15 871 927,31 грн., інфляційні втрати складають 2 031 606,70 грн.

Оскільки 19.08.2014 р., як зазначено вище у цій постанові, мало місце часткове погашення боргу на загальну суму 2 503 522,30 грн., на виконання наказу господарського суду м. Києва від 12.11.2013 р. № 910/4236/13 (том І, а.с. 110, 111, 112, 113), інфляційні втрати на дату часткового фактичного погашення заборгованості (19.08.2014 р.) - не нараховуються. За період з 20.08.2014 р. по 31.08.2014 р. включно (в межах позовних вимог по 01.09.2014 р.) прострочення складає 12 днів, за 12 днів від суми боргу 13 368405,01 грн., яка склалася станом на 20.08.2014 р. та залишилась непогашеною, інфляційні втрати не нараховуються, оскільки при застосуванні індексу інфляції він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. В даному випадку, обов'язок боржника сплатити зменшену суму 13 368405,01 грн. виник 20.08.2014 р. по 31.08.2014 р. включно (в межах заявленого позову).

Перерахунок 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

За період з 08.11.2013 р. по 18.08.2014 р. включно = 284 дні прострочення, від суми невиконаного грошового зобов'язання за рішенням суду № 910/4236/13, яке набрало законної сили, як зазначено вище у цій постанові, 15 871 927,31 грн. * 3% річних /100% *284 дні прострочення /365, відсотки річних = 370 489,92 грн. За період з 20.08.2014 р. по 31.08.2014 р. включно (в межах позовних вимог по 01.09.2014 р.) = 12 днів прострочення, від суми 13 368405,01 грн. (зменшеної на суму часткового погашення боргу, яке мало місце 19.08.2014 р.) * 3%/100% *12 днів прострочення /365, відсотки річних = 13 185,28 грн. + 370 489,92 грн., загальна сума 3% річних = 383 675 грн. 20 коп., а не 394 526,82 грн., як вказав Позивач/апелянт.

Загалом при розгляді даної справи колегією суддів досліджено, чи існує зобов'язання між сторонами, чи є воно грошовим, в нашому випадку, борговим, чи доведена наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи є спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування статті 625 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, що між ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» (Генпідрядник - за договором) та ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" (Головний підрядник - за договором) 15.12.2010 р. було укладено договір № 53, за умовами якого одна сторона домовилась здійснити будівництво об'єкта «Житловий будинок № 7 секція 4 з 2-го по 22-й поверх, секція № 5 з 11-го по 24-й поверх, секція № 6 з 13-го по 24-й поверх у 2-му мікрорайоні житлового масиву «Позняки» у Дарницькому районі м. Києва та, що підставою виникнення правовідносин між сторонами є власне цей договір підряду, що вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань, згідно ст.ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами (рядки 30-й - 35-й зверху на сторінці 4-й мотивувальної частини судового рішення від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили (том І. а.с. 9-22).

Відповідальність встановлена в ст. 625 ЦК України, передбачає насамперед договірні правовідносини та регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, що всі кошти стягнуті з відповідача на користь позивача за рішенням суду у справі № 910/4236/13 виникли саме з договору № 53 від 15.12.2010 р., умови якого відповідач у даній справі, тобто ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" порушив.

Як вбачається з судового рішення у справі № 910/4236/13 задовольняючи зустрічний позов ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» частково, господарський суд стягнув з ТзОВ "Будівельна компанія "Геос": 4 770 800,15 грн. «загальної вартості понесених ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» (відповідачем по справі № 910/4236/13) витрат, спричинених неналежним виконанням ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" (позивачем за первісним позовом по справі № 910/4236/13) умов Договору та допущення останнім недоліків у виконаних роботах (збитків); 4 429 217,87 грн., різниці коштів між вартістю фактично виконаних ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" робіт на суму 41 653643,90 грн. в період з січня 2011 р. по травень 2012 р. та оплатою на суму 46 082861,87 грн. здійсненою ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» згідно умов договору в періоді з січня 2011 р. по травень 2012 р., однак повернення цієї різниці відбулося після припинення фактичної дії договору в травні 2012 р. відповідно до ст. 1212 ЦК України; 6 687101,92 грн. пені розрахованої згідно з п. 5.2.1., п. 1.3. Договору, за період з 01.08.2012 р. по 01.02.2013 р. (не включаючи 01.02.2013 р.) за несвоєчасне введення об'єкта в експлуатацію з вини ТзОВ "Будівельна компанія "Геос".

Отже присуджені до стягнення вищевказані суми за рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, виникли з договірних зобов'язань, є грошовими (борговими), відтак нарахування на вищезазначені суми інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили по 01.09.2014 р. у справі № 909/993/14 є обґрунтованими.

Колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду в частині, що за рішенням господарського суду м. Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, присуджені до стягнення 6 671 909,29 грн. - пені, 4 770 800,15 грн. - збитків, 4 429 217, 87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави, виникли не за зобов'язальними правовідносинами сторін, а тому ст. 625 ЦК України до них не застосовуються.

Разом з тим як вбачається з матеріалів справи № 909/993/14, жодна з вимог ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» не зводиться до відшкодування шкоди та/або нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму шкоди (шкоди - в розумінні наявності між сторонами деліктних правовідносин), тому покликання місцевого суду на відшкодування шкоди є помилковим.

В нашому випадку за рішенням господарського суду м. Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, присуджено до стягнення 4 770800,15 грн. - збитків, що складає загальну вартість понесених відповідачем за первісним позовом (ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2») витрат, спричинених неналежним виконанням позивачем за первісним позовом (ТзОВ «Будівельна компанія «Геос») умов договору та допущення останнім недоліків у виконаних роботах. Тобто останні виникли з договірних правовідносин між сторонами (договору підряду від 15.12.2010 р. № 53) є зобов'язальними та грошовими, що встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, і відповідачем фактично не виконано. Відтак зазначені вище витрати виникли не з деліктних (недоговірних) зобов'язань, а з договірних зобов'язань, тому відповідно до ст. 625 ЦК України, у боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, виник обов'язок сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, з моменту, коли рішення у іншій справі набрало законної сили.

Колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду про те, що на суму коштів набутих без достатньої правової підстави, інфляційні втрати та 3% пічних згідно із ст. 625 ЦК України не нараховуються, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи за рішенням господарського суду м. Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, з відповідача на користь позивача присуджено до стягнення 4 429 217, 87 грн., і вказана сума є різницею між вартістю фактично виконаних в період з січня 2011 р. по травень 2012 р. ТзОВ «Будівельна компанія «Геос» робіт на суму 41 653 643, 90 грн. за договором підряду від 15.12.2010 р. № 53, оплата ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» за цим самим договором була проведена на суму 46 082 861,87 грн. Господарським судом м. Києва у справі № 910/4236/13 встановлено, що ТзОВ «Будівельна компанія «Геос», не виконавши в повному обсязі передбачені Договором роботи, в травні 2012 р. припинила виконання всіх будівельно-монтажних робіт та залишила об'єкт будівництва, і як встановлено господарським судом м. Києва, Договір № 53 від 15.12.2010 р. фактично припинив свою дію в травні 2012 р., а згідно чинного законодавства, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, тому відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України стягнув з ТзОВ «Будівельна компанія «Геос» на користь ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» кошти в сумі 4 429217,87 грн., у зв'язку з тим, що на момент постановлення судового рішення, встановлено факт припинення договору з травня 2012 р. Відтак повернення 4 429 217, 87 грн. коштів сплачених позивачем відповідачу на виконання умов договору, який в наступному припинив свою дію, тобто підстава, на якій ці кошти набуті, згодом відпала. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, колегія суддів врахувала правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові в справі № 113цс14 від 01.10.2014 року, прийнятої за наслідками неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права), Верховного Суду України викладену у постановах від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11, від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11, Вищого господарського суду України викладену у постанові від 29.07.2010 р. у справі № 29/224-09-5380, постанову Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 22.06.2010 р. у справі № 3-1890к10/30/18.

Колегія суддів також не погоджується з висновком місцевого суду про те, що на суму 6 671 909,29 грн. - пені, присудженої до стягнення з відповідача на користь позивача за рішенням господарського суду м. Києва від 03.07.2013 року у справі № 910/4236/13, яке набрало законної сили, інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України не застосовуються, оскільки зазначений висновок суперечить правовій позиції, яка викладена у п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», оскільки як зазначено у цій постанові, коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. У разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 09.10.2013 року № 8/5005/2535/2012.

Колегія суддів вважає таким, що не заслуговує на увагу твердження відповідача у Відзиві на апеляційну скаргу (розділ ІІ. Відзиву на апеляційну скаргу)(том І, а.с. 197-198) про те, що на час зупинення виконавчого провадження (том І. а.с. 200-201, 202-203) з примусового виконання наказу господарського суду м. Києва від 12.11.2013 р. у справі № 910/4236/13 у зв'язку із відстрочкою на 12 місяців виконання рішення у справі, в період з 23.06.2014 р. по 11.08.2014 р., відповідальність визначена ст. 625 ЦК України не застосовується, а тому Відповідач по даній справі прийшов до помилкового висновку, що розмір інфляційних втрат має складати 902 038,96 грн., а розмір 3% річних - 72816,26 грн., разом 974 855,22 грн.

Слід зазначити, що оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано (в нашому випадку виконано частково), кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Наведене стосується й випадків здійснення господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказана правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Разом з тим, апелянт стверджує, що місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні Заяви про вжиття заходів забезпечення позову відповідно до ст. 67 ГПК України (том І, а.с. 50-54), що, на думку апелянта, є однією із підстав для скасування рішення по даній справі.

Так Апелянт/позивач зазначає, що арешт коштів Відповідача, який було здійснено у справі № 910/4236/13, жодним чином не стосується розглядуваної справи, що відповідно до норм діючого законодавства, арешт коштів здійснюється на підставі виконавчих документів для виконання конкретного зобов'язання і арешт, накладений на грошові кошти Відповідача, в жодному разі не забезпечує вимоги Позивача за позовом у справі № 909/993/14. Крім того, Апелянт покликається на те, що місцевим судом не взято до уваги той факт, що Відповідачем не виконується рішення суду у справі № 910/4236/13, а тому наявні всі підстави для вжиття заходів для забезпечення позву у справі № 909/993/14 шляхом накладення арешту на грошові кошти Відповідача, що обліковуються на рахунках у банківських та в інших кредитно-фінансових установах в межах суми 2 456 304, 56 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду в частині, що заява ПАТ «Трест Київпідземшляхбуд-2» про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Регламентовані ст. 66 ГПК України підстави забезпечення позову, є правом суду, а не обов'язком.

Статтею 67 ГПК України, визначено заходи до забезпечення позову та визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 року № 16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 року № 16, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як встановив місцевий господарський суд, Позивачем необґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Місцевим судом також встановлено, що на рахунку ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" в ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" вже арештовані кошти в сумі 16 285 529, 95 грн. на виконання ухвали суду у справі № 910/4236/13, яких у разі задоволення позову у даній справі вистачить. Місцевим судом також взято до уваги ступінь виконання рішення суду у справі № 910/4236/13, а саме, що із задоволеної вимоги про стягнення 16 107 638,62 грн., органами виконання судових рішень, станом на 19.08.2014 р. списано з рахунку "Будівельна компанія "Геос" 2 503 522,30 грн., що підтверджується матеріалами даної справи (том І, а.с. 110-113), не сплачена сума становить 13 604 116, 32 грн., а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Слід також зазначити, що Позивач клопочучи у Заяві про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові суми (кошти) ТзОВ «будівельна компанія «Геос» () не вказав рахунку (рахунків) зазначеного Товариства, на які, на вимогу Заявника, належить накласти арешт (п.п. 1.2. прохальної частини Заяви)(том І, а.с. 54).

Враховуючи вищенаведене, місцевий суд, на час постановлення судового рішення, прийшов до правомірного висновку, що вимога ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" в межах суми 2 456304, 56 грн. є такою, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів також прийшла до висновку, що Заяву ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" про відстрочку виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі № 909/993/14 (том ІІ, а.с. 34-36) на 12 місяців слід відхилити, з огляду на наступне.

В заяві про відстрочку, ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" необхідність такої відстрочки пояснює скрутним фінансовим становищем, нестабільною ситуацією в країні, та загрозою неплатоспроможності, оскільки, як стверджує Заявник, задоволення вимог ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань перед іншими кредиторами, не можливості здачі в експлуатацію об'єктів будівництва, збільшення податкового навантаження на підприємство в розмірі 933 395,73 грн., припинення фінансування виконання робіт, виникнення боргів, зобов'язань, в т.ч. по заробітній платі та обов'язковим платежам. Крім того, на думку заявника, виникнення вказаних обставин фактично призведе до банкрутства Товариства. В обґрунтування Заяви про відстрочку, Заявник покликається на копії договорів з ТзОВ «Геос Девеломент», ТзОВ «Укрпромметторг», ПАТ «Трест Київміськбуд-6», ТзОв «НВФ Укрбудпроект-1».

Колегія суддів з такими доводами ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" щодо відстрочки строком на 12 місяців погодитись не може, оскільки вони суперечать приписам ст. 121 ГК України.

Доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України, які б підтверджували виняткові випадки, Заявник не представив.

Відповідно до п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 р. № 9 визначено, що підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини, зокрема, щодо юридичної особи - наявність загрози банкрутству, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, надзвичайні події.

З огляду на наведене, підставою для відстрочки є конкретні обставини, а не можливі, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, а також винятковість випадку, в залежності від обставин справи. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вказані Заявником у Заяві про відстрочку обставини не підтверджені та не доведені належними та допустимими доказами згідно розділу 5 ГПК України.

Скрутний фінансовий стан, нестабільна ситуація в країні та загроза неплатоспроможності - є оціночними категоріями та критеріями, що можуть бути застосовані до переважної більшості суб'єктів господарювання в Україні, в т.ч. і до ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2", яка в свою чергу теж є будівельною компанією. Тим більше, що не є винятковими обставинами та такими, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Загроза неплатоспроможності, неможливість виконання грошових зобов'язань в повному обсязі перед іншими кредиторами, неможливість здачі в експлуатацію об'єктів будівництва, тощо, в даному конкретному випадку, не слугує підставою для відстрочки виконання судового рішення, оскільки є припущенням Заявника на події, які можуть і не настати.

Зобов'язання щодо виплати заробітної плати та сплати загальнообов'язкових платежів (податків, зборів) є персональною відповідальністю відповідного роботодавця та платника податків згідно законодавства України та не може ставитися під умову або залежність від виконання інших господарських/цивільних зобов'язань такого роботодавця та платника податків.

Колегією суддів, зокрема, враховано ступінь вини відповідача у виникненні спору. Вина Заявника у виникненні спору у розглядуваній справі № 909/993/14 є очевидною, оскільки саме внаслідок невиконання рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2013 р. у справі № 910/4236/13, що набрало законної сили, виник спір у даній справі.

Наявність інфляційних процесів в економіці держави безпосередньо пов'язано з позовними вимогами ПАТ "Трест Київпідземшляхбуд-2" до ТзОВ "Будівельна компанія "Геос" про стягнення грошових коштів згідно ст. 625 ЦК України (3% річних та індексу інфляції). Як вказано Верховним Судом України у постанові від 01.10.2014 р. по справі № 6-113цс14, за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інші доводи Апелянта/позивача викладені в апеляційній скарзі та заперечення Відповідача по даній справі колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Львівський апеляційний господарський суд заслухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи та обставини, що мають значення для вирішення даного спору в їх сукупності, врахував правові норми, якими врегульовано даний вид спору, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2014 р. у справі № 909/993/14 в частині відмови Позивачу у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України від сум 6 671909,29 грн. - пені, 4 770800,15 грн. - збитків та 4 429217,87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави - скасувати. В цій частині прийняти нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ГЕОС" задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ГЕОС" (78256, Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Підгайчики, вул. Соборна, 15, ідентифікаційний код 33156172) на користь Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" (02105, м. Київ, вул. Тампере, 13-Б, ідентифікаційний код 04012721) 2 031 606,70 грн. - інфляційних втрат, 383 675,20 грн. - 3% річних, розрахованих відповідно до ст. 625 ЦК України та судові витрати в сумі 48305,63 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку в сумі 24152,82 грн. покласти на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32 - 35, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2014 р. у справі № 909/993/14 в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних, розрахованих відповідно до ст. 625 ЦК України від сум 6 671909,29 грн. - пені, 4 770800,15 грн. - збитків та 4 429217,87 грн. - коштів набутих без достатньої правової підстави - скасувати. В цій частині прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "ГЕОС" (78256, Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Підгайчики, вул. Соборна, 15, ідентифікаційний код 33156172) на користь Публічного акціонерного товариства "Трест Київпідземшляхбуд-2" (02105, м. Київ, вул. Тампере, 13-Б, ідентифікаційний код 04012721) 2 031 606,70 грн. - інфляційних втрат, 383 675,20 грн. - 3% річних, розрахованих відповідно до ст. 625 ЦК України та судові витрати в сумі 48305,63 грн.

5. В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

6. Місцевому господарському суду видати відповідний наказ.

7. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку в сумі 24152,82 грн. покласти на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

9. Матеріали справи повернути Господарському суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Орищин Г.В.

03.02.2015 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 05.02.2015 р.