ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2015 р.Справа № 916/5039/14

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

Представники:

від позивача:Бакало Ю.С. згідно довіреності за №01-10/05 від 12.01.2015р.

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" (м. Маріуполь, Донецька обл.);

до відповідача: Державної установи "Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті" (м. Іллічівськ, Одеської обл.);

про стягнення 2743,47 грн.

15.12.2014р. Державне підприємство "Маріупольський морський торговельний порт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної установи "Лабораторний центр Держсанепідемслужби України на водному транспорті" про стягнення 2743,47 грн.

Ухвалою господарського суду від 16 грудня 2014р. порушено провадження у справі №916/5039/14 за вищезазначеним позовом.

30.01.2015р. відповідач надіслав до господарського суду відзив, в якому визнає факт наявності заборгованості перед позивачем, однак зазначає на відсутність вини відповідача у виникненні боргу, оскільки несплата була пов'язана з недостатнім бюджетним фінансуванням, що засвідчує, на думку відповідача наявність ознак непереборної сили, у зв'язку з чим відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений вчасно і належним чином.

Отже, справа розглядається за наявними матеріалами в ній на підставі ст.75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

18.09.2013р. між Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" (надалі позивач, орендодавець) та Державною установою "Лабораторний центр Держсанепідемслужби України на Водному транспорті" (надалі відповідач, орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5799/2013.

На підставі зазначеного договору, відповідачем набуто у користування нежитлові будівлі загальною площею 36,8 кв. м за адресою: пр. Адмірала Луніна, 99, м. Маріуполь.

Умовами п. 5.11 договору передбачалось укладення між сторонами договору про відшкодування витрат на утримання орендованого майна, комунальних послуг та витрат зі сплати податку на землю.

04 жовтня 2013 року між Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" (балансоутримувач) та Державною установою "Лабораторний центр Держсанепідемслужби України на Водному транспорті" (орендар) укладено договір про відшкодування витрат ДП "Маріупольський морський торговельний порт", пов'язаних з утриманням орендованих приміщень № 35-16/21/13, згідно умов якого балансоутримувач прийняв на себе зобов'язання забезпечувати обслуговування (тепло, водо, електрозабезпечення, приймання стоків прибирання приміщень загального користування, охорона приміщень, вивіз відходів), експлуатацію та ремонт будівлі КПП-1, що знаходиться за адресою: пр. Адірала Луніна, 99, м. Маріуполь загальною площею 1392,4 кв. м, а орендар зобов'язався брати участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Орендар користується приміщеннями загальною площею 36,80 кв. м, розміщених на другому поверсі будівлі.

З урахуванням положень п.п. 2.2, 2.3 договору оплата наданих послуг здійснюється орендодавцем на підставі рахунків, що виставляються балансоутримувачем - не пізніш десяти календарних днів з дня отримання рахунку включно. Виставлення рахунків здійснюється балансоутримувачем на підставі актів виконаних робіт, які складаються сторонами щомісячно. Для складання зазначеного актоОрендар зобов'язався забезпечити явку свого представника до відділу енергозабезпечення порту, до цеху водопостачання та водовідведення, до відділу майнових відносин у останній робочий день поточного місяця.

Відповідно до п. 5.1 договору орендар прийняв на себе зобов'язання нести відповідальність за несвоєчасне внесення плати за цим договором - у розмірі суми боргу, скоригованого на індекс інфляції за час прострочення (враховуючи день погашення зобов'язання), трьох відсотків річних від простроченої суми, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення зобов'язання) - за кожен день прострочення платежу.

На виконання умов договору № 35-16/21/13 від 04 жовтня 2013 року, Державним підприємством "Маріупольський морський торговельний порт" було надано Державній установі "Лабораторний центр Держсанепідемслужби України на Водному транспорті" передбачені умовами договору послуги, після чого відповідачу було вручено відповідні рахунки на сплату заборгованості, а саме: рахунок від 31.08.2014р. № 6723 на суму 1692,88грн., який отримано 01.10.2014р., рахунок від 17.09.2014р. № 7773 на суму 962,63грн. грн., отримано 31.10.2014р.

Отже, позивач дотримався умов договору, однак відповідач не сплатив отримані послуги у зв'язку з чим за відповідачем рахується несплачена заборгованість у сумі 2655,51грн.

30.09.2014р. відповідач надіслав позивачу претензію № 68/П від 30.09.2014р., яку останній залишив без відповіді та задоволення.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проте, відповідач припустився неналежного виконання прийнятого на себе зобов'язання, бо не розрахувався з відповідачем за надані послуги.

Враховуючи вищевказане, суд задовольняє позов в частині стягнення основної заборгованості за отриманні послуги в сумі 2655,51грн.

Також позивач, у зв'язку з простроченням сплати платежів за договором, просить стягнути з відповідача пеню в сумі 42,28грн., інфляційні втрати у сумі 40,63 грн. та 3% річних в сумі 5,05грн.

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського Кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного Кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно формули розрахунку пені, наведеної в листі Національного банку України №25-011/388-1707 від 12.03.1997р. на виконання Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", сума простроченого платежу помножена на розмір пені за кожен день прострочення у відсотках, розділена на сто та помножена на кількість днів прострочення платежу буде дорівнювати сумі пені за прострочення платежу.

Відповідно до п. 5.1 договору орендар прийняв на себе зобов'язання нести відповідальність за несвоєчасне внесення плати за цим договором - у розмірі суми боргу, скоригованого на індекс інфляції за час прострочення (враховуючи день погашення зобов'язання), трьох відсотків річних від простроченої суми, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на момент виникнення зобов'язання) - за кожен день прострочення платежу.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача в частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 42,28грн., інфляційніх втрат у сумі 40,63 грн. та 3% річних в сумі 5,05грн

Згідно ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень.

Відповідач позовні вимоги не спростував, доказів сплати боргу не надав, у відзиві визнав борг.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на вплив обставин непереборної сили, яка пов'язується відповідачем з недофінансування із Державного бюджету, через яке Державна установа "Лабораторний центр Держсанепідемслужби України на Водному транспорті", оскільки згідно положень ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

На підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України на відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної установи "Лабораторний центр Держсанепідемслужби України на водному транспорті" (68001, Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 37; код 38363663) на користь Державного підприємства "Маріупольський морський торговельний порт" (87510, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Адмірала Луніна, буд. 99, ):

- 2655,51грн.- основного боргу,

- 40,63 грн. - інфляційних витрат ,

- 42,28 грн. - пені,

- 5,05 грн. - 3% річних,

- 1827,00 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 05 лютого 2015 р.

Суддя Я.В. Брагіна