ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р.Справа № 922/5697/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Південна залізниця" (м. Харків)
до Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" (м. Харків) 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство "Салтівське трамвайне депо" (м. Харків)
про стягнення 5831,81 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Прядко В.О. (довіреність №282 від 18.02.2014 р.);

представник відповідача - Вельцен В.С. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №951 від 11.05.2011 р.; ордер №ХВ 000005);

3-ї особи - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Південна залізниця", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором №П/НА-10780/НЮ, укладеним між сторонами 25.05.2010 року. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 5831,81 грн., з яких 4912,96 грн. - сума боргу за договором; 918,85 грн. - інфляційні нарахування. Судові витрати в розмірі 1827,00 грн. просить суд покласти на відповідача.

26.01.2015 р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач підтвердив, що були виконані роботи за договором П/НА-10780/НЮ від 25.05.2010 р., частково визнав позовні вимоги на суму 4912,96 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 26.01.2015 р. підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.01.2015 р. частково визнав позовні вимоги на суму 4912,96 грн., проти позову заперечив в частині нарахування заборгованості з урахуванням індексу інфляції.

Представник 3-ї особи в судове засідання 26.01.2015 р. не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25.05.2010 р. між Статутним територіально-галузевим об'єднанням "Південна залізниця" та Комунальним підприємством "Харківський вагоноремонтний завод" (відповідач) було укладено договір №П/НА-10780/НЮ.

Відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 10.04.2012р. № 212 найменування Статутного територіально-галузевого підприємства "Південна залізниця" було змінено на Державне підприємство "Південна залізниця" (позивач у справі) та затверджено Статут державного підприємства "Південна залізниця", пунктом 1.5. якого передбачено, що за ДП "Південна залізниця" залишаються права та обов'язки СТГО "Південна залізниця".

Предметом вищевказаного договору є зобов'язання виконавця (позивача) надати послуги щодо обстеження основних несучих металоконструкцій трамваїв в кількості 24 одиниці типу Т-3 з метою визначення обсягу ремонтних робіт та після проведення ремонту з метою визначення якості проведення ремонтних робіт та продовження терміну їх експлуатації.

За вказаним договором замовник (відповідач) прийняв на себе зобов'язання прийняти і оплатити виконані послуги в погодженому розмірі з дотриманням встановлених строків.

Відповідно до п. 1.5 договору, послуги вважаються виконаними після передачі замовнику висновку за результатами наданих послуг, передбачених пунктом 1.1, та підписання сторонами акту здачі-приймання.

Як свідчать матеріали справи, позивач надав відповідачу передбачені висновки та акти здачі-приймання виконаних робіт по договору №П/НА-10780/НЮ, які були підписані сторонами, тобто виконав свої договірні зобов'язання в повному обсязі.

Проте, відповідач вартість наданих послуг з обстеження основних несучих металоконструкцій трамваїв до/після ремонту оплатив не в повному обсязі.

Загальна сума договору №П/НА-10780/НЮ, відповідно до п. 2.1.3., складає 132290,20 грн.

Кошторисами на надання послуг, що є додатками до спірного договору, вартість послуг з обстеження основних несучих металоконструкцій трамваїв з метою визначення стану їх металоконструкцій та обсягу ремонтних робіт визначена у розмірі 4711,31 грн. (в т.ч. 20% ПДВ - 785,22 грн.), а вартість послуг з обстеження основних металоконструкцій трамваїв після усунення раніше виявлених дефектів визначена у розмірі 1903,20 (в т.ч. 20% ПДВ - 317,20 грн.).

Судом встановлено, що виконавцем здійснено обстеження та надані передбачені договором висновки по результатам обстеження вагону №481 та вагону №482, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт по договору №П/НА-10780/НЮ від 15.03.2012 р. на суму 4711,31 грн., 09.04.2012 р. на суму 1903,20 грн., 10.04.2012 р. на суму 1903,20 грн.

Відповідно до п. 2.6. Договору, остаточний розрахунок за надані послуги повинен здійснюватись протягом 7 банківських днів після отримання висновків та підписання акту здачі-прийняття отриманих послуг.

Проте, погоджений строк виконання обов'язку щодо оплатити наданих послуг в розмірі 8517,71 грн. відповідачем неодноразово (листами від 24.09.2013р. № 160, від 28.11.2013р. № 186, від 25.02.2014р. № 230, від 05.08.2014 р. №312) відкладався в односторонньому порядку.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору №П/НА-10780/НЮ від 25.05.2010 р., не сплатив за надані йому послуги.

Сума боргу в сумі 4912,96 грн. визнана відповідачем, про що свідчить відзив на позов.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що представник відповідача визнав позов в частині основної заборгованості, не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за невиконання зобов'язання взятого на себе відповідно договору №П/НА-10780/НЮ від 25.05.2010 р. в розмірі 4912,96 грн. правомірна, обґрунтована, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд встановив, що позивачем невірно розраховано суму інфляційних втрат у розмірі 918,85 грн.

Суд вважає за необхідне зауважити, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці, тобто якщо мала місце не інфляція, а дефляція (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. № 62-97р.).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. № 52/30).

Здійснивши перерахування, суд визнав законними та обґрунтованими вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 908,36 грн.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Південна залізниця" в частині стягнення 4912,96 грн. основного боргу, 908,36 грн. інфляційних втрат обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 10,49 грн. інфляційних втрат суд відмовляє у задоволенні позову як необґрунтованому.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод" (61001, м.Харків, вул.Плеханівська, 96; ) на користь Державного підприємства "Південна залізниця" (61052, м. Харків, вул.Червоноармійська, 7; ) 4912,96 грн. основного боргу, 908,36 грн. інфляційних нарахувань та 1827,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 10,49 грн. інфляційних нарахувань у позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.01.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова