номер провадження справи 33/121/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 Справа № 908/5616/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Фінанс Груп" (03113, м. Київ, пров. Артилерійський, 7-Б)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69114, АДРЕСА_1)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача : не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімп Фінанс Груп", м. Київ звернулося в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя заборгованості за договором фінансового лізингу № 1339 від 01.07.2011 р. у розмірі 128270, 40 грн., з яких: сума 86774, 56 грн. - заборгованість по сплаті лізингових платежів, сума 14341, 35 грн. - втрат від інфляції, сума 22818, 14 грн. - штрафних санкцій ( пені ) та 4336, 35 грн. - сума 3 % річних.

В обґрунтування заявленого позову позивач послався на порушення з боку відповідача умов договору щодо своєчасної та повної сплати лізингових платежів. Позивач стверджує, що за період з 21.01.2013 р. по 20.09.2014 р. заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів становить 86774,56 грн. За неналежне виконання грошового зобов'язання, відповідачу нараховано пеню в сумі 22818,14 грн., 3% річних в сумі 4336,35 грн. та інфляційні втрати в сумі 14341,35 грн. Посилаючись на приписи норм ст. ст. 526, 530, 625, 903 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2014 р. порушено провадження у справі № 908/5616/14, розгляд якої призначено на 20.01.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2015 р., на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 03.02.2015 р.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, натомість надіслав на адресу суду витребувані докази. Також від позивача 02.02.2015р. до суду надійшла заява, в якій посилаючись на відсутність можливості його представника прийняти участь у судовому засіданні, позивач просить розглянути справу за відсутності його представника.

Враховуючи, що вимоги суду про надання витребуваних документів позивачем виконані, матеріали справи дозволяють здійснити її розгляд без участі представника позивача.

Відповідач - вимоги господарського суду Запорізької області, викладені в ухвалах від 09.12.2014 р. та від 20.01.2015 р. щодо надання письмового відзиву та витребуваних судом документів не виконав, процесуальним право на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до підпункту 3.9.1 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

В даному випадку, ухвали господарського суду від 09.12.2014 р. та від 20.01.2015 р. були направлені судом на адресу відповідача: 69114, АДРЕСА_1, яка співпадає з місцезнаходженням відповідача, визначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (Витяг з ЄДР станом на 19.01.2015 р., наявний в матеріалах справи). Тобто, про час та місце слухання даної справи відповідач був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 75 ГПК України дозволяє суду розглянути спір за наявними у справі матеріалами, у випадку, якщо відзив на позов та витребувані судом документи не надані.

Враховуючи обмеженість розгляду справи визначеним законом процесуальним строком, достатність матеріалів справи для розгляду позовної заяви, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників сторін.

В судовому засіданні 03.02.2015 р. справу розглянуто по суті спору; прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 01.07.2011 р. між ТОВ "Євро Лізинг» (Лізингодавцем) та ФОП ОСОБА_2 (Лізингоодержувачем, відповідачем у справі) був укладений договір фінансового лізингу № 1339 (надалі - Договір лізингу), за умовами якого, Лізингодавець зобов'язався придбати та передати Лізингоодержувачу в строкове платне користування транспортний засіб (ТЗ) на умовах фінансового лізингу, а Лізингоодержувач зобов'язався вчасно у повному обсязі, відповідно до Плану лізингу сплачувати на користь Лізингодавця платежі, а також виконувати інші зобов'язання, визначені цим Договором.

Перебіг строку лізингу починається з Дати надання та закінчується в Дату повернення (п. 3.1 Договору лізингу).

Відповідно до п. 4.5 Договору лізингу в Дату надання ТЗ Сторони підписують Акт приймання-передачі ТЗ.

За переданий у лізинг ТЗ з Дати надання до завершення строку лізингу Лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі (п. 5.1 Договору лізингу).

Згідно із п. 5.2 Договору лізингу розмір та строки сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів Лізингодавцю встановлюється в Плані лізингу. Лізингодавець до 10 числа місяця, в якому здійснюється оплата лізингового платежу, надсилає Лізингоодержувачу рахунок-фактуру поштою. Лізингоодержувач зобов'язаний належним чином здійснювати оплату лізингових платежів незалежно від того, чи отримано ним рахунок-фактуру.

Відповідно до п. 5.17 Договору лізингу датою виконання Лізингоодержувачем грошових зобов'язань за цим Договором є дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця, а у випадку, коли оплата здійснюється на підставі рахунку-фактури - дата зарахування на поточний рахунок, вказаний у рахунку-фактурі.

В пункті 15.3 Договору лізингу передбачено, що в разі несвоєчасної сплати лізингового платежу та/або інших платежів передбачених цим Договором повністю або частково, Лізингоодержувач сплачує пеню в сумі, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від суми простроченого Лізингоодержувачем платежу за кожен день прострочки. Сума, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем в таких випадках, складається з суми несплаченого у строк відповідного платежу та пені та/або неустойки.

На виконання умов Договору лізингу ТОВ "Євро Лізинг» (Лізингодавець) передав, а ФОП ОСОБА_2 прийняв предмет лізингу - транспортний засіб Fiat 500 1.2 /МТ/, про що свідчить акт приймання-передачі ТЗ № 1339/001 від 21.07.2011 р.

31.07.2013 р. між ТОВ "Євро Лізинг" (Цедентом) та ТОВ «Олімп Фінанс Груп» (Цесіонарієм, позивачем у справі) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) з переходом права власності на транспортні засоби, що є предметом договорів фінансового лізингу № 2-ФК (надалі - Договір цесії), за умовами якого, Цемент відступає Цесіонарієві, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цементові, і стає кредитором за Договорами фінансового лізингу, які укладені між ТОВ «Євро Лізинг» та відповідними Боржниками згідно переліку зазначеному в Додатку № 1 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2 Договору цесії за цим Договором Цесіонарій набуває права вимагати від Боржників: сплати на свою користь заборгованості, що існує у Боржників перед Цементом на момент укладання цього Договору за відповідними договорами фінансового лізингу у розмірі, зазначеному у Додатку № 1 до цього Договору; сплати на свою користь сум, пов'язаних з виконанням Боржниками умов відповідних договорів фінансового лізингу, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, в тому числі сплати лізингових платежів, штрафних санкцій, та інших платежів відповідно до договору фінансового лізингу, укладеному із Боржником; належного виконання Боржником своїх зобов'язань по відповідним договорам фінансового лізингу, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору.

02.09.2013 р. між ТОВ "Євро Лізинг» (Лізингодавцем), ФОП ОСОБА_2 (Лізингоодержувачем, відповідачем у справі) та ТОВ «Олімп Фінанс Груп» (Новим Лізингодавцем, позивачем у справі) була укладена Додаткова угода до Договору фінансового лізингу № 1339 від 01.07.2011 р., відповідно до якої, Лізингодавець передав, а Новий Лізингодавець прийняв всі права і обов'язки за Договором лізингу. Інші умови Договору лізингу залишені без змін.

Як зазначено в позовній заяві, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював лізингові платежі за Договором, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за Договором. Зокрема, за період з 21.01.2013 р. по 20.09.2014 р. заборгованість відповідача склала 86774,56 грн.

У зв'язку з порушеннями умов Договору щодо своєчасності сплати лізингових платежів, позивачем на адресу відповідача направлено Лист-Вимогу (вих. № 35 від 06.06.2014 р.) про сплату заборгованості протягом 3-х банківських днів.

Проте, відповідач не здійснив повний розрахунок з позивачем за лізинговими платежами.

Позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 заборгованості за договором фінансового лізингу № 1339 від 01.07.2011 р. у розмірі 128270, 40 грн., з яких: 86774,56грн. - заборгованість по сплаті лізингових платежів, 14341,35 грн. - сума втрат від інфляції, 22818,14 грн. - сума пені та 4336,35 грн. - сума 3 % річних, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), згідно з якою господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі, який за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Спеціальним нормативним актом, який безпосередньо регулює відносини лізингу, є Закон України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 2 цього Закону відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її в користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Цим законом встановлюється порядок нарахування та сплати за договором (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних та залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно з ч. 1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингоодержувач) передає або зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 вказаного Закону передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Пунктом 5.2 Договору лізингу визначено, що розмір та строки сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів Лізингодавцю встановлюється в Плані лізингу. Лізингодавець до 10 числа місяця, в якому здійснюється оплата лізингового платежу, надсилає Лізингоодержувачу рахунок-фактуру поштою. Лізингоодержувач зобов'язаний належним чином здійснювати оплату лізингових платежів незалежно від того, чи отримано ним рахунок-фактуру.

В свою чергу, пунктом 7.18 Договору лізингу встановлено, що Лізингоодержувач зобов'язаний вчасно та у повному обсязі сплачувати Лізингодавцю всі необхідні лізингові платежі, а також платежі за послуги, надані Лізингодавцем, штрафні санкції відповідно до положень Договору та інші платежі, які пов'язані з використанням ТЗ і не входять до складу щомісячних лізингових платежів.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем наявність боргу перед позивачем з платежів за Договором лізингу в сумі 86774,56 грн. (за період з 21.01.2013р. по 20.09.2014р.).

З урахуванням вищенаведеного, суд зазначає, що вимога про стягнення суми основного боргу за Договором лізингу є правомірною, а тому задовольняє її у повному обсязі.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті основного боргу підтверджено матеріалами справи, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції в сумі 14341,35 грн. (нарахованих за період з січня 2013 р. по вересень 2014 р.) та 3% річних в сумі 4336,35 грн. (нарахованих за період з 21.01.2013 р. по 20.09.2014 р.), є правомірними і обґрунтованими, а тому задовольняються у повному обсязі.

Розрахунок втрат від інфляції та 3% річних перевірено судом за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», та визнано вірним.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (далі - Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як зазначалося вище, пунктом 15.3 Договору лізингу (на який послався позивач у якості правової підстави для стягнення пені), сторонами було обумовлено, що в разі несвоєчасної сплати лізингового платежу та/або інших платежів передбачених цим Договором повністю або частково, Лізингоодержувач сплачує пеню в сумі, що дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ від суми простроченого Лізингоодержувачем платежу за кожен день прострочки. Сума, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем в таких випадках, складається з суми несплаченого у строк відповідного платежу та пені та/або неустойки.

Враховуючи наведені норми права та встановлений факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань суд констатує обґрунтованість правового характеру вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені.

В той же час, суд відзначає, що в силу п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Законом та укладеним сторонами Договором лізингу не передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Господарський суд також враховує, що умова договору про оплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання (п. 15.3 Договору - правова підстава позову) не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», з урахуванням приписів ст. 232 ГК України, суд дійшов висновку, що вимога про її стягнення підлягає частковому задоволенню - в сумі 6392,78 грн. (за період з 21.01.2013 р. по 21.07.2013 р.) внаслідок обмеження строку нарахування, встановленого законодавчо. В решті вимоги про стягнення пені суд відмовляє, як заявленої безпідставно.

Отже, позов задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69114, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, рахунки в установі банку не відомі) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімп Фінанс Груп" (03113, м. Київ, пров. Артилерійський, 7-Б, код ЄДР 38545471, р/р № 0001 в ПАТ «Євробанк», МФО 380355) суму 86774 (вісімдесят шість тисяч сімсот сімдесят чотири) грн. 56 коп. заборгованості зі сплати лізингових платежів, суму 14341 (чотирнадцять тисяч триста сорок одна) грн. 35 коп. втрат від інфляції, суму 4336 (чотири тисячі триста тридцять шість) грн. 35 коп. 3% річних, суму 6392 (шість тисяч триста дев'яносто дві) грн. 78 коп. пені та суму 2231 (дві тисячі двісті тридцять одна) грн. 89 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України - 05.02. 2015 р.

Суддя М.В. Мірошниченко