РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015Справа № 910/25160/14

за позовомМоторного (транспортного) страхового бюро України
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ» 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Алькор»
провідшкодування шкоди в порядку регресу 10 598,29 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Ратушний С.І.- представник за довіреністю № 48/20-15 від 05.01.2015
від відповідача-1 від відповідача-2 Машлятін О.А. - представник за довіреністю № 157 від 28.01.15 Бутенко А.І. - керівник

В судовому засіданні 28.01.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ" про відшкодування шкоди в порядку регресу 10 598,29 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що МТСБУ керуючись Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі -ЗУ "Про ОСЦПВ") та на підставі наказу № 3073 від 28.10.2010, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Chevrolet" державний номер АІ 3111 СВ, а тому, позивачем відповідно до положень ст. 38 Закону України "Про ОСЦПВ" та ст. 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, власником транспортного засобу - автомобіля "МАЗ", державний номер АА 6728 СХ, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, є ТОВ "ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ", позивачем було направлено останньому регресну вимогу. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить стягнути з відповідача 10 598,29 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 14.11.2014 порушено провадження у справі № 910/25160/14 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.12.2014.

У судове засідання, призначене на 10.12.2014, з'явились представники сторін. Представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору. Представник відповідача-1 проти позову заперечував, надав письмовий відзив, в якому зазнає наступне.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль "МАЗ", державний номер АА 6728 СХ перебував за договором фінансового лізингу № 070321-47/ФЛ-Ю-А від 21.03.2007 у володінні та користуванні ТОВ "Алькор" (надалі- Лізингоодержувач), а тому за умовами договору усі ризики пов'язані з користування та володінням предмету лізингу (в тому числі, ризики пов'язані з відшкодуванням збитків та шкоди завданої третім осіб внаслідок користування предметом лізингу) переходять до Лізингоодержувача.

Крім того, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ" не вважає себе належним відповідачем у даній справі, останній просить суд застосувати строк позовної давності у зв'язку з пропущенням позивачем строків встановлених ст. 267 ЦК України.

У судовому засіданні 10.12.2014 представник позивача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алькор".

Згідно з ч. 1 ст. 24 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за наявності достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

Зважаючи на те, що залучення до участі у справі № 910/25160/14 іншого відповідача сприятиме з'ясуванню усього кола обставин справи, прийняттю законного та обґрунтованого рішення у справі, суд задовольнив клопотання позивача та залучив до участі у справі іншого відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алькор".

У зв'язку із залученням до участі у справі іншого відповідача, розгляд справи було відкладено на 28.01.15.

26.01.15 через загальний відділ діловодства суду відповідач-2 надав документи на виконання вимог ухвали суду та письмові пояснення, відповідно до яких проти позову заперечує. Відповідач-2 зазначає, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 07.11.13 у справі № 382/1852/13-ц за позовом МТСБУ до Чуприни П.І., за участю третьої особи без самостійних вимог - ТОВ «Алькор», про стягнення коштів в порядку регресу в позові відмовлено. Вказане рішення Яготинського районного суду Київської області від 07.11.13 набрало законної сили.

Вказаним рішенням суду встановлено, що після сплати страхового відшкодування МТСБУ мало право пред'явити даний позов в порядку регресу до власника транспортного засобу - автомобіля МАЗ, державний номер АА 6728 СХ, тобто до відповідача-1, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В судове засідання представники сторін з'явились, надали пояснення по суті спору, відповідач-2 подав заяву про застосування строків позовної давності. Представник позивача позов підтримав, представники відповідачів проти позову заперечували та просили застосувати строк позовної давності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

20 серпня 2010 року на перехресті вулиць Кільцева дорога-Зодчих в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «МАЗ», державний номер АА 6728 СХ, під керуванням Чуприни Петра Івановича, поліс цивільно-правової відповідальності якого відсутній, та автомобіля «Chevrolet» державний номер АІ 3111 СВ, що належить Оранському Сергію Дмитровичу, під керуванням власника.

Матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності Чуприни П.І. були направлені до Святошинського районного суду м. Києва.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Чуприною П.І. вимог п.п. 10.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Святошинського районного суду м. Києва від 10.09.10 справа № 3-6636.

З матеріалів справи вбачається, що водій Чуприна П.І., який керував автомобілем «МАЗ», державний номер АА 6728 СХ, станом на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах із ТОВ «Алькор», яке користувалось автомобілем на підставі договору фінансового лізингу, укладеного з власником автомобіля - ТОВ «ВіЕйБі Лізинг».

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність Чуприни П.І., як водія транспортного засобу, не була застрахована.

Відповідно до ч. 2 ст. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 39.2.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» основними завданнями МТСБУ є: здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 41.1. а) ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Власник автомобіля «Chevrolet» державний номер АІ 3111 СВ, що був пошкоджений внаслідок ДТП, Оранський С.Д. звернувся із Заявою до моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю постраждалої у дорожньо-транспортній пригоді особі. Позивачем на підставі вказаної заяви були здійснені дії по встановленню всіх обставин події, визначенню розміру збитку та виплаті страхового відшкодування.

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку № Ч 10-149 від 27.09.10, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet» державний номер АІ 3111 СВ внаслідок ДТП складає 10017,95 грн.

Відповідно до Наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 28.10.2010 р. № 3073 розмір відшкодування шкоди внаслідок ДТП до виплати Оранському С.Д. визначено в сумі 8348,29 грн., що було виплачено платіжним дорученням № 4372 від 29.10.10.

Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика (позивача), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Між ТОВ «ВіЕйБі Лізинг» (відповідач-1, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алькор» (відповідач-2, лізингоодержувач) 21.03.2007р. було укладено Договір фінансового лізингу №070321-47/ФЛ-Ю-А (далі - договір лізингу). Згідно умов договору лізингу Лізингодавцем було передано строком на 61 місяць у тимчасове володіння та користування автомобіль МАЗ д.р.н. АА 6728СХ, що підтверджується Актом прийому-передачі від 13.07.2007р.

Згідно ч. 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 804 ЦК України наймач зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану іншій особі у зв'язку з використанням транспортного засобу, відповідно до глави 82 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В даному випадку відповідною правовою підставою володіння та користування Лізингоодержувачем (відповідач-2) транспортним засобом , що спричинив вищенаведену дорожньо-транспортну пригоду, є Договір лізингу. Таким чином, на момент настання вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди, Лізингоодержувач володів та користувався Предметом лізингу на підставі Договору лізингу. Тобто особа яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки) є Лізингоодержувач, а не відповідач-1.

Вина водія Чуприна П.І. в дорожньо-транспортній пригоді, факт перебування його в трудових відносинах з ТОВ "Алькор" на посаді водія, встановлені у рішенні Яготинського районного суду Київської області від 07.11.13 справа № 382/1852/13-ц. Доказів протиправного керування громадянином Чуприна П.І. транспортним засобом «МАЗ» д.р.н. АА 6728СХ, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1.6. ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП) власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України с власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах».

Враховуючи викладене, вимоги позивача до відповідача-1 задоволенню не підлягають.

Крім того, судом відхиляються посилання позивача на обставини, встановлені в рішенні Яготинського районного суду Київської області від 07.11.13 справа № 382/1852/13-ц, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У даному випадку, позивач-1 не брав участі у розгляді справи № 382/1852/13-ц Яготинським районним судом Київської області.

Крім того, суд зазначає, що заява відповідача-1 про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки за змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Вимоги позивача до відповідача-2 не підлягають задоволенню у зв'язку з заявою останнього про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 зазначеного Кодексу позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, оскільки основне зобов'язання позивачем виконано 29.10.10 р., а звернувся позивач з даним позовом до господарського суду м. Києва 10.11.14 р., то строк позовної давності для даних вимог сплинув.

Таким чином, на момент звернення до суду вже сплинув 3-річний строк, протягом якого можливо було звернення до суду за захистом свого права, і про застосування даного строку позовної давності відповідачем зроблено заяву у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-112цс13.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування задоволенню не підлягають.

Згідно з ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на позивача у справі.

Витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. та витрати пов'язані зі збором документів та визначенням вартості матеріального збитку в розмірі 750,00 грн. також не підлягають відшкодуванню, враховуючи відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин