ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 922/4390/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 28 Х/3-9) на рішення господарського суду Харківської області від 25.11.14 р. у справі № 922/4390/14

за позовом Державне підприємство "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль", м. Сєвєродонецьк, Луганська область

до Фізичної особи підприємця Козаченко Валерія Петровича, м. Сєвєродонецьк, Луганська область

про стягнення 19795,72 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство "Северодонецька теплоелектроцентраль", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача - Фізичної особи-підприємця Козаченко Валерія Петровича 19795,72 грн., з яких 12079,12 грн. - основного боргу ; 5955,22 грн. - пені; 438,59 грн. - 3% річних; 1322,79 грн. - інфляційних втрат та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем покладених на нього зобов'язань за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 526 від 01.12.2008 р. в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків за спожиті енергоносії.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.11.2014 р. у справі № 922/4390/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Козаченко Валерія Петровича на користь Державного підприємства "Северодонецька теплоелектроцентраль" заборгованості за договором в розмірі 9539,24 грн., 445,66 грн. пені, 438,22 грн. - 3% річних, 1321,47 грн. інфляційних втрат та судовий збір в розмірі 1827,00 грн. В частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2539,88 грн. провадження у справі припинено. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване з посиланням на те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватися своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції у справі, позовна вимога про стягнення з відповідача коштів в розмірі 9539,24 грн. визнана правомірною та обґрунтованою, тому підлягає задоволенню. У зв'язку з частковою оплатою відповідачем боргу у сумі 2539,88 грн. провадження у справі в цій частині припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України. В частині стягнення пені у розмірі нарахованому понад подвійну облікову ставку НБУ в позові відмовлено у зв'язку з обмеженням договірного розміру та ін.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.11.2014 р. в частині відмови у стягнення пені в повному обсязі та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити повністю, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі. Зокрема, позивач посилається на відповідність договірному розміру пені (1 %) спеціальній вимозі закону та ін.

Позивач та відповідач у призначене судове засідання не з'явились.

Враховуючи факт належного повідомлення позивача та відповідача про час та місце розгляду апеляційної скарги, та те, що норми ст. 38 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, судова колегія вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Неявка в судове засідання представника позивача та відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.12.2008 р. між Державним підприємством "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль" (енергопостачальна організація) та фізичною особою - підприємцем Козаченко Валерій Петрович (споживач), укладений договір № 526 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір).

Згідно з розділом 1 договору, енергопостачальна організація зобов'язалася постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді у потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 10.1 договору, договір набуває чинності з 01.12.2008 р. та діє до 01.12.2009 р.

Відповідно до п. 10.2 договору, строк дії договору щорічно автоматично пролонгувався на кожний наступний рік.

Відповідно до п. 2.1 договору, теплова енергія постачається споживачеві у вигляді гарячої води на потреби опалення в період опалювального сезону у приміщення, за адресою: м. Сєвєродонецьк, проспект Хіміків, 25/35, 56, загальною площею 69,60 м2.

З матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення відповідача розташоване на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку № 25 по проспекту Хіміків у м. Сєвєродонецьку Луганської області. Зазначений житловий будинок обладнаний системою централізованого опалення, яка в свою чергу гідравлічно та теплотехнічно об'єднана з системою опалення нежитлового приміщення відповідача, що разом становить єдину систему централізованого опалення багатоквартирного житлового будинку № 25 по пр. Хіміків у м. Сєвєродонецьку. Технічної можливості відключення окремих приміщень від централізованого опалення у даному житловому будинку не передбачено.

Приміщення відповідача приладом обліку теплової енергії не обладнано.

Згідно з п. 5.1 договору, облік споживання теплової енергії проводиться за приладами обліку, а у разі їх відсутності - розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.1 договору, розрахунки за спожиту теплову енергію, здійснюються за рахунками, виписаними на підставі показань приладів обліку теплової енергії або розрахунковим способом, виключно в грошовій формі відповідно до діючих тарифів за розрахунковий період (місяць), встановлених виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у опалювальних сезонах 2011-2012 років: у лютому, березні, квітні 2012 року, 2012-2013 років: у березні 2013 року, 2013-2014 років: у січні, лютому 2014 року поставив теплової енергії у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача на загальну суму 14079,12 грн.

Вартість 1 Гкал. теплової енергії, що поставлялась відповідачу складала:

- з 01.10.2011 р. по 31.03.2012 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 904,55 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 30.09.2011 р. № 200/1 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 30.09.2011 р. № 131 "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.04.2012 р. по 31.12.2013 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 970,02 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 21.03.2012 р. № 70 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 16.03.2012 р. № 136 "Про встановлення тарифів на теплову енергію ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль";

- з 01.01.2014 р. по 31.03.2014 р. (тариф для потреб інших споживачів) - 900,67 грн. (без ПДВ) відповідно до наказу по підприємству від 14.01.2014 р. № 8 "Про введення тарифу на теплову енергію, що відпускається бюджетним організаціям та іншим споживачам", прийнятого на підставі постанови НКРРКП України від 31.12.2013 р. № 485 "Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для бюджетних установ та інших споживачів (крім населення) ДП "Сєвєродонецька теплоелектроцентраль".

В порушення умов договору та вимог чинного законодавства, відповідач свої зобов'язання по проведенню оплати виконав частково, а саме відповідачем сплачено 2000,00 грн. до звернення позивача з позовною заявою до суду.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення крім іншого виходив з того, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, позовна вимога про стягнення з відповідача коштів в розмірі 9539,24 грн. правомірна та обґрунтована. У зв'язку з частковою оплатою відповідачем боргу у сумі 2539,88 грн. провадження у справі в цій частині припинено на підставі п. 4 ст. 80 ГПК України. В частині стягнення 5955,22 грн. пені, 438,59 грн. 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 1322,79 грн. суд зазначив, що зроблений позивачем розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому стягненню з відповідача підлягають пеня в сумі 445,66 грн., 3% річних в сумі 438,22 грн. та інфляційних втрат в сумі 1321,47 грн.. В іншій частині позову відмовлено та ін.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, і хоча правовідносинам, що склалися судом надана належна правова оцінка, проте в певній частині є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування прийнятого по справі рішення у відповідній частині.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. ст. 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із вимогами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів, позивач поставив теплової енергії у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача у опалювальних сезонах 2011-2012 р.: у лютому, березні, квітні 2012 року на суму 5541,51 грн., 2012-2013 років: у березні 2013 року на суму 2572,49 грн., 2013-2014 р.: у січні, лютому 2014 року на суму 3415,34 грн. та 2539,88 грн. відповідно, а загалом на суму 14079,12 грн.

Відповідач свої зобов'язання по проведенню оплати виконав лише частково, а саме сплачено - 2000,00 грн.

В процесі розгляду справи позивач відмовився від частині стягнення боргу у сумі 2539,88 грн., у зв'язку зі сплатою на його користь відповідачем зазначеної суми, що підтверджується копією банківської виписки по особовому рахунку позивача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 9539,24 грн. та припинення провадження в частині стягнення заборгованості у розмірі 2539,88 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

В силу ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони вільні в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 7.2.3 договору, споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію, нараховується пеня за 1 рік в розмірі 1% належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Законом України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше ніж 100 відсотків від загальної суми боргу.

Таким чином, позивач правомірно нарахував пеню у загальній сумі 5955,22 грн. за період прострочення платежів за січень та лютий 2014 р. у період з 15.02.2014 р. по 31.07.2014 р. та з 19.03.2014 р. по 31.07.2014 р. відповідно.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем пені та встановлено, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому визначена до сплати сума пені підлягає стягненню в повному обсязі у сумі 5955,22 грн.

Враховуючи викладене, висновки господарського суду про часткове задоволення позову в частині стягнення пені є такими, що суперечать матеріалам справи та вимогам чинного законодавства України, в зв'язку з чим, відповідне рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а позовні вимоги про стягнення з відповідача 5955,22 грн. пені задоволенню.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, законними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1321,47 грн. інфляційних втрат та 438,22 грн. 3% річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду скасуванню у відповідній частині.

З огляду на вказане, висновки, викладені в рішенні господарського суду частково відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а доводи відповідача, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його часткового скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 2 ст. 103, п. 1, 4 ст. 104, ст. 105 ГПК України

постановила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.11.14 р. у справі № 922/4390/14 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені у розмірі 5509,56 грн. скасувати та прийняти нове, яким позов у цій частині задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Козаченко Валерія Петровича (93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Автомобільна, будинок 17, квартира 45; ідент. номер ) на користь Державного підприємства "Северодонецька теплоелектроцентраль" (93403, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк-3, ідент. код 00131050; р/р № а АБ "Укргазбанк", МФО 320478, код ОКПО 00131050) 5509,56 грн. пені та 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Наказ доручити видати господарському суду Харківської області

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 30.01.2015 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.