РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/11018/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

До Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

Про стягнення 28 585,69 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Різунов Р.С., довіреність № 15/17 від 12.01.2015

від відповідача: Лабик Р.Р., довіреність № 65 від 17.11.2014

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - відповідач) про стягнення 28 585,69 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № 06/6753926/1005/13 від 09.10.2013р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 28 585,69 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою суду від 05.06.2014р. порушено провадження у справі № 910/11018/14 та призначено розгляд на 11.07.2014 р.

02.07.2014р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

10.07.2014р. відповідач подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про зобов`язання вчинити дії.

11.07.2014р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засіданні не з`явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача щодо зобов`язання позивача направити на адресу відповідача копію позовної заяви з додатками, оскільки в матеріалах справи наявні докази відправки таких документів, а відповідач не позбавлений права ознайомитись з матеріалами справи.

Суд задовольнив клопотання відповідача та відклав розгляд справи на 28.07.2014р.

24.07.2014р. відповідач подав через канцелярію суду клопотання про витребування доказів по справі.

28.07.2014р. відповідач подав через канцелярію суду документи по справі.

28.07.2014р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд задовольнив клопотання відповідача, щодо витребування додаткових доказів по справі, внаслідок чого відклав розгляд справи на 22.08.2014р.

22.08.2014р. представник позивача у судовому засіданні надав докази виконання вимог ухвали від 28.07.2014р.

Представник відповідача надав пояснення по справі, пояснив, що експерт відповідача не зміг визначити розмір збитку пошкодженого автомобіля, заявив клопотання про проведення експертизи.

Суд призначив судову авто-товарознавчу експертизу та поклав витрати по її проведенню на ПрАТ «УОСК».

05.12.2014р. вказана справа повернулась до суду з експертної установи.

Ухвалою суду від 19.12.2014р. суд поновив провадження у справі № 910/11018/14 та призначив її до розгляду на 19.01.2015р.

19.01.2015р. відповідач подав через канцелярію суду клопотання про розподіл судових витрат.

19.01.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі.

Представник відповідача надав пояснення по справі.

Суд відклав розгляд справи на 02.02.2015р.

22.01.2015р. відповідач подав клопотання про призначення судової експертизи.

02.02.2015р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі.

Представник відповідача надав пояснення по справі та підтримав подане клопотання про призначення додаткової судової експертизи.

Представник позивача заперечив проти проведення повторної експертизи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення повторної експертизи.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.10.2013р. між ПрАТ «СК «Провідна» (далі - позивач) та Кречетовою О.О. як страхувальником, було укладено договір страхування № 06/6753926/1005/13, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Субару» д.н.з АА 1946 ОА.

11.11.2013р. в м. Вишневе, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Субару» д.н.з АА 1946 ОА, під керуванням Галатенко К.Ю., та транспортного засобу «Опель», державний номерний знак АС 5057 АМ, під керуванням Ярмолюк В.Л., відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «УОСК», згідно полісу № АС/2076012.

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/11199/13-п від 18.11.2013р., встановлено вину гр. Ярмолюк В.Л. у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхового акту та калькуляції до нього, розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Субару» д.н.з АА 1946 ОА, внаслідок ДТП склав 28 585,69 грн., проте позивачем було виплачено постраждалому 18822,55 грн. (платіжне доручення № 0066068 від 25.12.2013р.), та 9763,14 грн. зараховано в частину неоплаченої страхової премії.

Згідно полісу № АС/2076012 франшизу встановлено у розмірі 1000,00 грн., ліміт відповідальності встановлено 50 000,00 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача 28585,69 грн. боргу та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилався на невірний розрахунок суми страхового відшкодування та на завищений розмір позовних вимог, оскільки позивачем сплачено фактично 18822,55 грн., а стягнути просить 28 585,69 грн, крім того відповідач у своїх запереченнях також посилався й на те, що позивачем не враховано франшизу у розмірі 1000,00 грн. передбачену полісом № АС/2076012.

Суд призначав судово-технічну експертизу, після проведення якої у звіті № 1016/1 від 27.11.204р. експерт визначив, що розмір матеріального збитку, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу «Опель», державний номерний знак АС 5057 АМ становить 36 870,96 грн., а отже згідно вказаного висновку експерта визначено, що розмір страхового відшкодування був вирахуваний вірно позивачем.

Щодо заперечень відповідача стосовно виплати у розмірі 18 822,55 грн., а не 28585,69 грн., як то вимагається від відповідача, то суд зазначає, що станом на 25.12.2013р., тобто на дату виплати страхового відшкодування страхувальником не було сплачено черговий платіж у розмірі 9763,14 грн., а тому позивач провів взаємозалік заборгованості, а саме зарахував суму страхового відшкодування за подію, яка трапилася 11.11.2013р. в м. Вишневе, в розмірі 9763,14 грн. в рахунок несплаченої частини страхового платежу, що підтверджується страховим актом № від 12.12.2013р.

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Виходячи із вказаних положень, зарахування зустрічних однорідних вимог являє собою однорідний правочин та має своїм наслідком припинення зобов"язань, про вчинення такого правочину інша сторона може бути повідомлена заявою.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із зарахуванням грошових коштів у розмірі 9763,14 грн. як суму несплаченої частини страхового платежу, зобов"язання позивача перед страхувальником частково припинені шляхом виплати страхового відшкодування у розмірі 18822,55 грн. а частково згідно ст. 601 ЦК України шляхом зарахування зустрічної однорідної вимоги, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Главою 50 ЦК України визначені підстави та способи припинення зобов"язань, які можуть застосовуватись, в тому числі до виконання зобов"язань по відшкодуванню шкоди.

Отже, під майновими витратами, які понесені на виконання зобов"язання по відшкодуванню шкоди, необхідно розуміти не лише витрати у вигляді сплачених грошових коштів, а і інші витрати, які зроблені у передбачений чинним законодавством спосіб та свідчать про виконання особою зобов'язання по відшкодуванню шкоди. Тобто зобов'язання позивача перед страхувальником по відшкодуванню шкоди у сумі 28585,69 грн. частково були виплачені у розмірі 18822,55 грн. а частково припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що відповідає положенням ст. 601 ЦК України, що в свою чергу є фактичними витратами позивача та підлягають відшкодуванню в порядку регресу.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, що викладена у постановах № 48/442 від 30.06.2010р. та № 22/75 від 13.07.2011р.

Судом було взято до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не враховано франшизу у розмірі 1000,00 грн., визначену полісом № АС/2076012.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що позивач на підставі ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України, ст. 228 Господарського кодексу України набув право регресу до відповідача щодо відшкодування останнім понесених позивачем витрат у вигляді суми виплаченого страхового відшкодування, з урахуванням франшизи.

Відповідачем при проведенні судової експертизи було сплачено 2800,00 грн. за її проведення, внаслідок чого ним подано клопотання про розподіл судових витрат.

Судом розглянуто вказане клопотання, внаслідок чого суд зазначає, що витрати по сплаті судового збору та судові витрати, включаючи витрати за проведення експертизи, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позовних вимог частково, покладаються на відповідача , пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська 145) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (, адреса: 01032, м. Київ, пр. Повітрофлотський 25) суму заборгованості в розмірі 27 585 (двадцять сім тисяч п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 69 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1772 (одну тисячу сімсот сімдесят дві) грн. 19 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (, адреса: 01032, м. Київ, пр. Повітрофлотський 25) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська 145) 84 (вісімдесят чотири) грн. - витрат за проведення експертизи.

4. В іншій частині, заявлених позовних вимог - відмовити.

5. Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

(Повний текст рішення складено: 06.02.2015р.)

Суддя Мельник В.І.