РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2015Справа № 910/24863/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 16 393,09 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Зубар О.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП Україна» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (далі - відповідач) про стягнення 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 16 393,09 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/24863/14, розгляд справи призначено на 03.12.2014 р.

У судове засідання 03.12.2014 р. представник позивача з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/24863/14 позивач не виконав.

У судове засідання 03.12.2014 р. представник відповідача з'явився, подав відзив на позовну заяву та клопотання про продовження строків розгляду справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/24863/14 відповідач виконав.

Розглянувши у судовому засіданні 03.12.2014 р. клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

У судовому засіданні 03.12.2014 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст.69 ГПК України, було оголошено перерву до 14.01.2014 р.

У судове засідання 14.01.2014 р. представник позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 14.01.2014 р. з'явився, надав суду документи для долучення до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.01.2014 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оглушно перерву до 21.01.2014 р.

У судове засідання 21.01.2014 р. представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 21.01.2014 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

19.04.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП Україна» (далі - позивач, постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - відповідач, покупець) було укладено Договір поставки № УГВ 7582/11-13 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар, зазначений в специфікації, що додається до Договору і є невід'ємною частиною, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Позивач зазначає суду про те, що ним в період з 19.04.2013 р. по 23.09.2013 р. було здійснено відповідачу поставку товару за Договором на суму 2 511 048,00 грн., в якості підтвердження чого позивачем були надані суду копії накладних.

Згідно з твердженнями позивача, відповідачем було здійснено оплату поставленого товару в повному обсязі, проте з простроченням терміну оплати, визначеного в п. 4 Додатку №1 до Договору, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідач, в свою чергу, проти позову заперечує з тих підстав, що внаслідок порушення позивачем п. 4.1 Договору, а саме непред'явлення позивачем відповідачу рахунків на оплату товару, строк оплати товару відповідачем не пропущено, а тому правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у позивача відсутні.

Суд погоджується з позицією відповідача, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 - 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Судом встановлено, що в період з квітня 2013 р. по вересень 2013 р. позивачем було поставлено відповідачу товар за умовами Договору на загальну суму 2 511 048,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями накладних.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем після пред'явлення постачальником рахунка на оплату товару та підписаного сторонами акту приймання - передачі товару або видаткової накладної, шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника, з урахуванням ПДВ, на умовах, зазначених у специфікації.

Представник позивача в судовому засіданні повідомив суд, що рахунки на оплату товару за Договором відповідачу не виставлялись.

В свою чергу, наявність самих лише накладних є доказом поставки товару, а не підставою для оплати його поставки, так як згідно з умовами Договору, оплата поставленої продукції відбувається на підставі пред'явленого рахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 18.11.2014 р у справі № 910/11087/14.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи відсутність доказів пред'явлення позивачем відповідачу рахунків на оплату товару, суд дійшов висновку про те, що прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором не відбулося, а тому підстав для нарахування позивачем відповідачу 3% річних та інфляційних втрат немає.

Доводи позивача щодо виникнення у відповідача обов'язку оплатити товар протягом 30-ти календарних днів з дати його поставки, як це передбачено у п. 4 Додатку № 1 до Договору, незалежно від пред'явлення рахунку спростовуються умовами Договору, а саме п.4.1.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 16 393,09 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя О.В. Нечай