ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 920/1762/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Шаймрай М.В.

відповідача - Борисенко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№4492С/3-9) на рішення господарського суду Сумської області від 20.11.14 у справі № 920/1762/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго», м. Суми

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми», м.Суми

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014р. позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним укладеного між сторонами договору про надання інформаційних послуг від 01.11.2008р., а також просив стягнути судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп., посилаючись на те, що сторонами не узгоджено розрахунок і, що у вказаному договорі та додатковій угоді до нього відсутня істотна умова, як ціна, тому договір є недійсним.

Відповідач заперечував проти позовних вимог, зазначаючи, що оспірюваний позивачем договір про надання інформаційних послуг був укладений з дотриманням всіх норм чинного законодавства, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.11.2014 р. по справі №920/1762/14 ( суддя Лиховид Б.І.) в позові відмовлено, з посиланням на те, що в договорі та додаткових угодах зазначений розмір оплати за роботу відповідача по наданню інформаційних послуг, підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Позивач з рішенням господарського суду не погоджується, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, надав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, що в договорі відсутні істотні умови, що є підставою для визнання його недійсним.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що сума щомісячного платежу/ціна договору/ визначена у п.3 додаткової угоди. Підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 01.11.2008р. між ТОВ «Сумитеплоенерго» (позивач) та ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» (відповідач) укладений договір про надання інформаційних послуг, відповідно до п. 1.1 якого позивач замовляє, а відповідач приймає на себе щомісячне зобов`язання про надання в письмовому вигляді достовірної інформації по особовим рахункам квартир житлових будинків, які обслуговуються відповідачем, а саме: про зміни у найменуванні вулиці, номеру будинку та квартири, номеру особового рахунку; дані про власників квартири (прізвище, ім`я, по-батькові); про зміни розміру опалювальної площі квартири; про зміни кількості фактично проживаючих в квартирі мешканців з вказанням дати прописки та виписки.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що оплата за роботу,виконану «виконавцем» визначається розрахунком, який узгоджується сторонами у додатку № 1 до даного договору і є невід'ємною його частиною.

У п. п. 3.2,3.3 договору зазначено, що «виконавець» щомісяця до 20 числа місяця слідуючого за звітним,надсилає « замовнику» рахунок на оплату фактично виконаної «виконавцем» роботи;»замовник» щомісяця», до 30 числа місяцю, слідуючого за звітним перераховує «виконавцю» суму за фактично виконану роботу.

Пунктами 9.1,9.2 договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2008р., а в частині розрахунків до повного їх завершення; цей договір вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору, жодною із сторін не буде заявлено про розірвання цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь - якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Сторонами був підписаний протокол розбіжностей до договору, згідно якого п.4.2 договору виключено та доповнено пунктом 3.4, згідно якого сторони узгодили проводити оплату за роботу по наданню інформаційних послуг в розмірі 15% від економічно обґрунтованих витрат відповідача на ведення бази даних по особовим рахункам мешканців житлових будинків.

01.10.2011р. сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору, якою сторони дійшли згоди, що додаток № 1 до договору про надання інформаційних послуг від 01.11.2008р. втрачає чинність, а додаток № 2 вступає в силу з моменту підписання додаткової угоди (п. 1). Даною додатковою угодою сторони узгодили внести зміни до п. 3 договору та викласти його в наступній редакції: оплата за роботу, виконану відповідачем, визначається розрахунком, який узгоджується сторонами у додатку № 2 до даного договору і є його невід`ємною частиною. П. 3.4 договору викласти в наступній редакції: позивач проводить оплату за роботу по наданню інформаційних послуг в розмірі 18% від економічно обґрунтованих витрат відповідача на ведення бази даних по особовим рахункам мешканців житлових будинків, що складає 5175 грн. 02 коп., в т. ч. ПДВ 20%. Всі інші умови договору про надання інформаційних послуг від 01.11.2008р. не змінені цією додатковою угодою, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обов`язковість щодо себе (п.п.2 - 4 додаткової угоди). Додаткова угода № 1 від 01.10.2011р. підписана директорами та скріплена печатками сторін.

Позивач зазначав, що у договорі та додатковій угоді до нього відсутня така істотна умова, як ціна, тому договір від 01.11.2008р. є недійсним.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що сторони погодили істотні умови даного договору, про що свідчать підписи їх уповноважених представників та відтиски печаток сторін.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 901, 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, істотною умовою договору про надання послуг є предмет та ціна договору.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав вимоги позивача безпідставними, оскільки умовами додаткової угоди від 01.10.2011р., зокрема п.3, сторони чітко визначили розмір оплати за роботу відповідача по наданню інформаційних послуг. Крім того, додатком №2, який вступив в силу з моменту підписання додаткової угоди і який є невід`ємною частиною договору від 01.11.2008р., визначений розрахунок фактичних витрат відповідача по виконанню комплексу робіт по роботі з населенням.

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, у зв'язку з чим законодавець у ст. 203 ЦК України встановив загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Статтею 215 ЦК України встановлено, зокрема, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України; це кореспондується із нормами статті 207 Господарського кодексу України.

Колегія суддів, зробивши системний аналіз положень ст. ст. 203, 216,638 ЦК України, вважає, що недійсною може бути визнана лише укладена угода, тобто така, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Отже, вимоги позивача про визнання недійсним договору з підстав відсутності в ньому істотної умов: ціни, задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції правомірно встановив, що договір про надання інформаційних послуг від 01.11.2008р. та додаткова угода до нього № 1 від 01.10.2011р., з урахуванням додатку до договору за № 2, укладені з дотриманням всіх вищезазначених норм чинного законодавства, та відмовив у визнанні договору про надання інформаційних недійсним.

Суд першої інстанції також встановив, що 15.07.2013р. господарським судом Сумської області ухвалене рішення у справі № 920/784/13 за позовом ТОВ «Керуюча компанія Коменерго-Суми» до ТОВ «Сумитеплоенерго» про стягнення заборгованості за неналежне виконання останнім умов оспорюваного у даній справі договору про надання інформаційних послуг від 01.11.2008р., яким позовні вимоги задоволені повністю. Дане рішення виконане ТОВ «Сумитеплоенерго» шляхом сплати заборгованості на користь ТОВ «Керуюча компанія «Коменерно-Суми», що свідчить про визнання позивачем дії даного договору та необхідності виконання ним своїх договірних зобов`язань.

Посилання позивача на незадоволення клопотання про надання додаткових документів відносно повноважень представника відповідача необґрунтовано, так як суд першої інстанції правомірно відхилив зазначене клопотання, тому що зазначені документи не стосуються розгляду справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст.203, 215, 216, 638, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Сумської області від 20.11.2014 р. по справі №920/1762/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 30.01.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.