КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 925/1309/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

від позивача (стягувача) - не з'явився;

від скаржника (боржника): Миронова Т.С.-представник;

від відділу ДВС: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.12.2014

за скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на дії державного виконавця

у справі № 925/1309/14 (суддя Єфіменко В.В.)

за позовом Черкаського обласного територіального відділення

Антимонопольного комітету України

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення штрафних санкцій

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Черкаське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 68 000 грн. та пені в сумі 68 000 грн. за порушення законодавства про захист економічної конкуренції - за невиконання законного рішення адміністративної колегії Черкаського територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.09.2013 № 76.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 10.09.2014 позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 штраф у розмірі 68000,00 (шістдесят вісім тисяч) гривень , пеню у розмірі 68000,00 (шістдесят вісім тисяч) гривен. та судовий збір.

26.09.2014 судом першої інстанції видано накази на примусове виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 10.09.2014.

В грудні 2014 року до Господарського суду Черкаської області надійшла скарга ОСОБА_3, в якій він просить суд:

- постанову державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 21.11.2014 за виконавчим провадженням № 45134203 про арешт коштів боржника скасувати;

- зняти арешт з рахунків, перелік яких зазначено у скарзі.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 29.12.2014 у задоволенні скарги відмовлено повністю.

Вімовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не було повністю виконано вимог суду, викладених в ухвалі від 23.12.2014, а саме не надано ні оригіналів, ні засвідчених копій договорів про відкриття всіх банківських рахунків (на які накладено арешт).

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Фізична особа-підприємць ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.12.2014 та прийняти нове судове рішення, яким скаргу ФОП ОСОБА_3задовольнити.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у справі № 925/1309/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

21.01.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшли доповнення на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.02.2015.

В судовому засіданні 03.02.2015 представник скаржника надала свої пояснення по справі.

Представники стягувача та ДВС в судове засідання 03.02. 2015 не з"явились, причини неявки суду невідомі, про слухання справи повідомлялись належним чином.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2015 у справі № 925/1309/14 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників стягувача та ДВС.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що відповідно до даного Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті.

21.11.2014 постановою головного державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Курчина О.С. на підставі рішень суду накладено арешт на кошти на всіх рахунках боржника в сумі 149 660 грн., а саме:

1. в ПАТ «Альфа-Банк»;

2. в ПАТ «Укрсоцбанк»;

3. в ЧЕРК.ГРУ ПАТ КБ «Приватбанк», м.Черкаси;

4. в ЧОДАТ «Райфайзен Банк Аваль» у м.Черкаси;

5. в АТ «Райфайзен Банк Аваль» у м.Києві.

З наведено поставнои вбачається, що арешт поширюється також на всі кошти на всіх рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що арешт, згідно оскаржуваної постанови Соснівського відділу ДВС, накладений на рахунки скаржника, які відкриті не тільки як фізичній особі-підприємцю, а й на рахунки фізичної особи, які відповідно до вимог господарського і податкового законодавства не використовувались скаржником для здійснення розрахунків за господарськими операціями. Рахунки, вказані в цій постанові, відкриті скаржнику як фізичній особі , ніяким чином не пов'язані зі здійсненням його підприємницької діяльності і є рахунками, які використовуються скаржником, його сім"єю особисто.

Пунктом 6 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» унормовано, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Наведена норма закону передбачає накладення арешту на будь-які рахунки боржника, виявлені державним виконавцем у процесі здійснення виконавчого провадження незалежно від їх призначення та незважаючи на те, чи були ці рахунки відкриті з метою підприємницької діяльності або для власних потреб боржника.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходи до висновку про відмову у задоволенні вказаної скарги.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Беручи до уваги те, що резолютивна частина оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є правильною, хоча відповідні висновки останнього й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині прийнятого судового рішення, а також враховуючи положення абзацу 5 п. 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (із змінами і доповненнями), колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін із вищевикладених мотивів.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 29.12.2014 у справі № 925/1309/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/1309/14 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко