ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.2015 Справа № 920/66/15
За позовом: Приватного підприємства «Компанія Росток-Агро», м. Кіровоград

До відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Обрій», с.Мефедівка, Середино-Будський район. Сумська область

Про стягнення 51282,07грн.

СУДДЯ Моїсеєнко В.М.

Представники:

від позивача : не з'явився

від відповідача : не з'явився

За участю секретаря судового засідання Сорок и Л.М.

Суть спору: позивач, згідно вимог позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 51282,07 грн., з яких: 44111,67 грн. курсова різниця, 3983,56 грн. пені, 3186,84 грн. річні, а також стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.

Відповідач подав відзив від 04.02.2015р. № 18 на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на ст. 222 Господарського кодексу України та ст.ст. 5, 6, 7, 8 Господарського процесуального кодексу України, так як позивач не застосував заходи досудового врегулювання спору, зокрема, не направив відповідачу претензію. Відповідач у своєму відзиві зазначає, що оплату за отримані від позивача товари він провів у повному обсязі, однак із порушенням строків, встановлених в п.2 додатку № 0 від 04.08.2014р. до договору поставки № 265 від 04.08.2014р.

Позивач направив заяву № 4 від 15.01.2015р.,в якій просить справу розглядати без присутності його представника, направив для огляду в судовому засіданні оригінали документів. Зазначені документи оглянуті в судовому засіданні.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини нез'явлення свого представника в судове засідання не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні докази, які мають суттєве значення для вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.08.2014р. між позивачем та відповідачем був укладений договір поставки № 265 з Додатком до нього за № 0, відповідно до якого позивач зобов'язувався поставити товар, а відповідач оплатити його в передбачений строк.

Відповідно до п.2 Додатку № 0 від 04.08.2014р. до договору поставки, загальна сума товару за даним додатком станом на 04.08.2014р. становить 452634,00 грн. - еквівалент 36503,00 доларів США, з оплатою 50 відсотків вартості товару у строк до 01.09.2014р. та 50 відсотків вартості товару у строк до 01.10.2014р., визначеної з врахуванням вимог пунктів 3.1-3.4 договору, шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок постачальника.

З матеріалів справи (видаткової накладної № 97 від 08.08.2014р.) вбачається, що позивач свої договірні зобов'язання виконав в повному обсязі, поставив відповідачу товарів на загальну суму 456105 грн., що еквівалентно 36503 дол. США на момент поставки товару. Проте , відповідач свої зобов'язання передбачені п.2.2 Додатку № 0 до договору не виконав, оплату товару здійснив невчасно , а саме 16.09.2014р. - 120000 грн., 23.09.2014р. - 150000,00 грн., 07.10.2014р. - 186105,00 грн.

Тобто, позивач не виконав належним чином свого зобов'язання щодо здійснення своєчасної оплати отриманих від позивача товарів як то передбачено Додатком № 0 від 04.08.2014р. до договору поставки № 265 від 04.08.2014р.

Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк ( термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до вимог ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно п.7.1.1. зазначеного договору, за несвоєчасну оплату продукції відповідач (покупець) сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми боргу за кожен день прострочення оплати .

Оскільки, права позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 3983,56 грн. передбачені умовами договору, пеня нарахована за періоди прострочення платежу з 01.09.2014р. по 16.09.2014р., з 16.09.2014р. по 23.09.2014р. та з 01.10.2014р. по 07.102014р., в межах строку позовної давності, з урахуванням вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", тому позовні вимоги в зазначеній частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 549-552 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.7.5 договору № 265 від 04.08.2014р. , в разі невиконання відповідачем (покупцем) зобов'язань щодо оплати товару відповідач (покупець) сплачує на користь позивача ( постачальника) 20% річних, розмір яких згідно наданого позивачем розрахунку станом на 07.109.2014р. становить 3186,84 грн.

Отже вимоги позивача про стягнення 3186,84 грн. - 20% річних підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Відтак, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Умови договору поставки від 04.08.2014р. № 265 відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (стаття 627 ЦК України) та положенням щодо вільного встановлення у договорі ціни як його умови (стаття 632 ЦК України).

Згідно п.2.4 та п. 3.3 зазначеного договору сторони узгодили, що в разі зміни курсу на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день проведення розрахунків в сторону збільшення, проводиться перерахунок вартості товару на момент його оплати.

Оскільки, 16.09.2014р., 23.09.2014р., 07.10.2014р. курс дол.США на міжбанківській валютній біржі відповідно складав : 13,50 грн. за 1 дол.США, 14,90 грн. за 1 дол США, 13,12 грн. за 1 дол.США, всього розрахунок в дол..США здійснений відповідачем становить 33140,83 дол. США, борг в дол. США складає 3362,17 дол. США , тобто курсова різниця становить 44111,67 грн.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача курсової різниці в сумі 44111,67 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача проти позову в зв'язку з тим, що позивач не дотримувався порядку досудового врегулювання спору, зокрема, не направив претензію, суд вважає такими, що суперечать вимогам законодавства , з огляну на наступне.

Згідно вимог ч.2 ст.124 Конституції України кожна із суб'єктів правовідносин, у разі виникнення спору може звернутися до судку за його вирішенням. Зазначена норма конституції , як і інші її положення , не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування. Отже, отримання певного засобу правового захисту, в тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно , виходячи з власних інтересів , його використовує.

Таким чином, суд заперечення відповідача проти позову вважає безпідставними та до уваги не приймає.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю « Обрій» ( 41025, Сумська область, Середино-Будський район, с.Мефедівка, вул. Сонячна,16 , код 30903171) на користь Приватного підприємства «Компанія Росток-Агро» ( 25031, м. Кіровоград, вул. Космонавта Попова,5, кв.79, код 36585182) 44111,67 грн. - курсова різниця , 3983,56 грн. пені, 3186,84 грн. річні , 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.02.2015р.

Суддя В.М. Моїсеєнко