РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/26608/14

За позовом Торгово-промислової палати України

До Фізичної особи - підприємця Власюк Дениса Анатолійовича

Про визнання договору недійсним

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Матвійчук Р.І., довіреність № б/н від 19.01.2015

від відповідача не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Торгово-промислова палата України (далі - позивач) подала на розгляд господарського суду міста Києва позов до Фізичної особи - підприємця Власюк Дениса Анатолійовича (далі - відповідач) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що договір укладений з відповідачем на надання послуг по ремонту автомобіля не відповідає нормам чинного законодавства України та підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 02.12.2014р. порушено провадження у справі № 910/26608/14 та призначено розгляд на 19.01.2015 р.

19.01.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав розгляд справи на 02.02.2015р., у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

02.02.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, вимог ухвал суду не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення з огляду на наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві. (роз'яснення Президії Вищого Арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02 - 5/289 із змінами "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України").

Ухвали суду надсилалась за адресою, що зазначені в позовній заяві та є юридичною адресою згідно витягу з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України станом 29.01.2015р., а саме: 02091, м.Київ, вул. Харківське шосе 172-А, кв.50.

Крім того, в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 14.08.2007 № 01-8/675 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2007 року"(пункт 15) зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження сторін (для юридичних осіб).

Згідно із статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходженням юридичної особи є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені.

У пункті 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році"зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Слід також зазначити, що вищезгаданий інформаційний лист відправляє до пункту 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році"(із змінами від 08.04.2008), в якому зазначається, що примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній"і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважних представників відповідачів суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами, оскільки позивачем надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі виставлених рахунків відповідачем та інформації останнього про необхідність проведення ремонту автомобіля позивача «Вольво S 80» АА3305 КС, позивач перерахував на рахунок відповідача у період з 01.08.2013р. по 16.04.2014р. кошти у розмірі 183 715,00 грн. в рахунок проведення ремонтних робіт та заміни деталей автомобіля.

Під час проведення ремонту автомобіля Позивача «Вольво S80» держ. № АА 33-05 КС іншим підприємством, позивачу стало відомо, що деякі вузли та агрегати, заміну яких мав здійснити відповідач, мають ідентичні порядкові номери з вузлами й агрегатами, встановленими на цьому автомобілі заводом-виробником під час його випуску з виробництва. Зокрема, ТОВ "Українська автомобільна компанія СКІФ" під час проведення діагностики автоматичної коробки перемикання швидкостей автомобіля «Вольво S80» держ. № АА 33-05 КС було з'ясовано, що остання не демонтувалася, а її ремонту та розбирання не здійснювалося (копія акту виконаних робіт № 1348 наявна в матеріалах справи).

У зв'язку з отриманням цієї інформації позивач звернувся до ТОВ "Вікінг Моторз" - офіційного дилера Volvo Car Corporation в Україні, з проханням провести авто-технічну експертизу свого автомобіля «Вольво S80» держ. № АА 33-05 КС на предмет проведених Відповідачем ремонтних робіт, зокрема, щодо здійснення (нездійснення) заміни вузлів та агрегатів цього транспортного засобу.

17 червня 2014 року ТОВ "Вікінг Моторз' надало позивачу технічний висновок щодо авто-технічної експертизи за вих. № 31 (копія наявна в матеріалах справи), за висновками якого, вузли та агрегати, які за твердженнями відповідача підлягали заміні та були включені останнім до загальної вартості проведених відопвідачем ремонтних робіт, при експлуатації автомобіля «Вольво S80» держ. № АА 33-05 КС не змінювалися взагалі.

Враховуючи наведені вище обставини, 08 липня 2014 року Позивач відмовився від договору (договорів) на проведення ремонту належного йому автомобіля «Вольво S80» держ. № АА 33-05 КС, оформивши зазначену відмову від договору у вигляді письмової вимоги про повернення коштів від 08.07.2014р. за вих. № 1003 10,1.11 (копія додається).

На вказану вимогу відповідач на правив позивачу лист-відповідь, згідно якого відмовився повертати будь-які кошти, перераховані позивачем, у зв'язку із їх цільовим використанням.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що спір між сторонами не вдалося врегулювати мирним шляхом, позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив суд розірвати договір між позивачем та відповідачем, укладений у спрощеному порядку та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог останнього, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконань замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договору.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 853 Цивільного кодексу України, якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, шо були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника.

Згідно до п. 31 Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 11.11.2002р. № 792 (далі - Правил № 792), відповідність наданих послуг у процесі приймання ДТЗ (їхніх складових) замовником після технічного обслуговування і ремонту здійснюється без їх розбирання, ДТЗ чи їхні складові розбираються лише в разі, коли це передбачено умовами договору.

За змістом ч. 4 ст. 853 Цивільного кодексу України, у разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв'язку між діями підрядника та виявленими недоліками.

У зв'язку з небажанням відповідача провести трасологічне дослідження автомобіля «Вольво S 80» АА 33-05 КС, позивач замовив у КНДІ судових експертиз, внаслідок чого до матеріалів справи долучено експертне дослідження № 11605/12009/14-52, згідно якого визначено, що коробка передач, роздавальна коробка, турбіна, карданний вал, редуктор задньої вісі не демонтувались та, відповідно, не ремонтувались; блок керування двигуном вказаного вище автомобіля не розбирався.

Таким чином, Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз обставини беззаперечно свідчать про невиконання Відповідачем будь-яких робіт з ремонту автомобіля «Вольво S80» держ. № АА 33-05 КС взагалі, а отже - й взятих на себе за договором (договорами) зобов'язань. Виставлення відповідачем згаданих вище рахунків-фактур (в яких йде мова про необхідність заміни начебто несправних вузлів та агрегатів належного позивачеві автотранспортного засобу.

В своїх позовних вимогах та поясненнях позивач посилався на те, що якщо позивачу було б відомо про справжній технічний стан належного йому автомобіля (а саме - відсутність необхідності проведення вказаних в рахунках відповідача ремонтних робіт з одночасною заміною відповідних запасних частин) він не уклав би з відповідачем вищезгаданий договір, оскільки під час укладання цієї угоди, як вважає позивач, відповідач ввів його в оману, і не мав на меті наміру проводити ремонту спірного автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом ч. 1 ст. 215 (недійсність правочину) Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною п'ятою ст. 203 якого (ЦК України), у свою чергу, визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи наведені правові норми та з врахуванням тієї обставини, що укладаючи спірний договір відповідач не мав на меті вчиняти будь-які дії, спрямовані на реальне настання правових наслідків, які були обумовлені цією двосторонньою домовленістю, наявні всі відповідні правові підстави для визнання даного договору недійсним.

Крім того, суд зазначає про те, що відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України ("момент укладення договору"), якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За умови п.9 Правил № 792 у разі надання послуг у присутності замовника, коли немає потреби залишати дорожньо-транспортний засіб (ДТЗ) на відповідальне збереження збереження у виконавця чи замінювати складові частини ДТЗ, послуги оформлюються рахунком-фактурою і нарядом-замовленням. В інших випадках оформлюється акт передання-прийняття ДТЗ для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (п. 15, п. 19, п. 60 Правил № 792). Так, згідно пункту 60 Правил № 792 акт передання-прийняття не оформляється лише у разі надання послуг у присутності замовника, коли немає необхідності залишати ДТЗ (його складові) на відповідальне збереження у виконавця чи замінювати складові частини ДТЗ. Форми актів передання-прийняття можуть бути змінені і (чи) доповнені для відображення технологічних і організаційних особливостей виробничих процесів Виконавців.

Враховуючи ту обставину, що під час здійснення (за твердженнями Відповідача) ремонтних робіт жодного разу актів передання-прийняття автомобіля складено не було (що свідчить про не передання автотранспортного засобу для здійснення ремонтних робіт), що згідно Правил № 792 є обов'язковою передумовою для укладання договорів такого виду, жодного договору з технічного обслуговування та ремонту автомобіля між Позивачем та Відповідачем не укладалося, належні докази досягнення згоди між ними з усіх істотних умов такого договору відсутні.

Згідно приписів ст. 25 Закону України від 05.04.01р. № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу, зокрема, є перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання, перелік документів, який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонгу, та гарантійні зобов'язання виконавця щодо проведених робіт.

Відповідно до п. 2.6. Роз'яснень, наведених у Постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача тощо. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його не укладення.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Позивачем надані суду належні письмові докази, на підтвердження наявності підстав, для задоволення позовних вимог позивача про визнання недійсним договору, укладеного у спрощений спосіб, щодо проведення ремонтних робіт автомобіля «Вольво S80» АА3305КС а відтак є такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при задоволенні позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір, укладений у спрощений спосіб, щодо проведення ремонтних робіт автомобіля «Вольво S80» АА3305КС між Торгово - промисловою платою України () та Фізичною особою - підприємцем Власюк Денисом Анатолійовичем (ідентифікаційний код ).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Власюк Дениса Анатолійовича (ідентифікаційний код , 02091 м.Київ, вул. Харківське шосе 172-А, кв.50) на користь Торгово-промислової палати України (01601 м.Київ. вул. Житомирська 33) судовий збір у розмірі 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено: 09.02.2015р.)

Суддя Мельник В.І.