номер провадження справи 7/128/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015 Справа № 905/3812/14-908/5860/14

За позовом: Державного підприємства "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ.

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча", м. Маріуполь, Донецька область.

Суддя Кутіщева - Арнет Н.С.

Представники:

від позивача: Губарєв К.С., дов. № 37 від 01.01.2015р.

від відповідача: Огненний А.Б., дов. № 09/41 від 01.01.2015р.

До господарського суду Запорізької області звернулось Державне підприємство "Придніпровська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" з позовною заявою про стягнення штрафу 3276 грн. 50 коп. та додаткових зборів у сумі 1945грн. 68 коп.

Ухвалою суду від 19.12.2014р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 30.12.2014р.

Ухвали суду були направлені на адреси сторін, в установленому законом порядку та в строк.

Судовий процес вівся без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу, за клопотання представників сторін. Судове засідання відкладалось до 28.01.2015р.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму ВГС від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК (1798-12 ).

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні, протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК) (1798-12), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Сторони належним чином, заздалегідь до судового засідання були сповіщені судом про дату, час та місце судового засідання.

Згідно ст. 4-5 ГПК України, невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їх процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази додаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В продовженому 28.01.2015р. судовому засіданні, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач не визнав заявлені позовні вимоги. Представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що « 25» грудня 2012 року між відповідачем та іншою юридичною особою, яка не є стороною цієї справи, був укладений контракт № 2013. 60. 1275. 01. Згідно до п. 7. 4 зазначеного контракту (на виконання якого, власно, й відбувалося спірне перевезення) оформлення спірних накладних мусить здійснюватися у суворій відповідності з наданими приписами. Згідно з приписами, що містяться у листі за вих. № 27 від 05. 12. 2013 року, зазначений саме код станції 3036. Саме на виконання наведених вказівок відповідач вказав код, який виявився неправильним. Лише після отримання відповідних телеграфних повідомлень з боку залізничного транспорту код станції був виправлений. Отже, вина відповідача у неправильному визначенні коду станції відсутня. Відповідач вважає, що неправильне визначення лише коду станції не дає підстави для нарахування штрафу (відзив долучено до матеріалів справи).

Судовий процес, за клопотанням представників сторін вівся без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Судовий процес завершено 28.01.2015р. оголошенням рішення суду в повному об'ємі в присутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року на станцію Щебеневий Придніпровської залізниці зі станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці по залізничній накладній № 51492320 у вагоні № 67110577 відправлено порожні вагони, відправник Публічне акціонерне товариство «ММК ім. Ілліча».

За залізничною накладною № 51492320, вагон № 67110577 прибув в адресу Державного підприємства «Управління промислових підприємств державної адміністрації

залізничного транспорту України» (далі - Трудівське кар'єроуправління «ДП «УПП УЗ»), яке знаходиться за адресою: 71006, Запорізька область, Куйбишевський район , с. Трудове, вул. Леніна, та має залізничних код 3036.

Однак, вантажоодержувача з таким кодом по станції Щебеневий Придніпровської залізниці не акредитовано (не існує). В зв'язку з вищенаведеним, вагон був затриманий до з'ясування вантажоодержувача, про що було складено акт загальної форми № 056 від 09.12.2013 року.

16.12.2013 року після отримання телеграми № 47 від 16.12.2013року зі станції відправлення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, в перевізний документ, а саме у графу « 5» були внесені зміни, щодо залізничного коду вантажоодержувача та вагон було видано належному одержувачу - Трудівське кар'єроуправління «ДП «УПП УЗ» -залізничний код « 9796».

Про вищезазначене було складено акт загальної форми № 066 від 16.12.2013 року.

Відповідно до ч.5. ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, Транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відносини щодо перевезення вантажів залізницею регулюються, зокрема, Законом України "Про залізничний транспорт". Статутом залізниць України, затвердженим постановою КМУ від 06.04.1998р. та іншими нормативними актами.

Статтею 37 Статуту залізниць передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу.

Відповідно до п. 5. Правил приймання вантажів до перевезення, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в перевізних документах. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов'язаний зазначити в накладній.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Стаття 2 Статуту залізниць України (далі-статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

В ст. 5 Статуту зазначено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів(далі Правила) та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 р. N 457, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про залізничний транспорт», розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

П. 5.5. «Правил оформлення перевізних документів» передбачено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Згідно з ст. 122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Ст. 118 Статуту залізниць України передбачає, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт" обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

В силу положень ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення , невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів невідповідність маси і кількості наявного вантажу повинна бути засвідчена комерційними актами.

Підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про код вантажоодержувача є акти загальної форми, складені у випадках передбачених ст. 129 Статуту.

Як вбачається з вищенаведеного, вантажовідправником невірно зазначено код вантажоодержувача.

Враховуючи вищевикладене, сума штрафу в розмірі 3276 грн. 50 коп. пред'явлена до стягнення обґрунтовано та підлягає задоволенню (розрахунок наведено позивачем в позовній заяві).

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові збори, а саме: плата за користування вагоном 175 годин за вагон в сумі 1877 грн. 88 коп., збір за зберігання 168 годин в сумі 67грн. 80 коп., що складає 1945 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними способами доказування, не можуть підтверджуватись іншими способами доказування.

Підставою для стягнення вказаних додаткових зборів, на думку позивача, є акт загальної форми № 066 від 16.12.2013р.

Відповідно до п.п. м) п. 3. Правил складання актів, акти загальної форми складаються для посвідчення обставин, що можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін, якщо при цьому не потрібно складання комерційного акту або акту іншої спеціальної форми.

Правилами користуванні вагонами й контейнерами встановлений порядок дій та оформлення затримки вагонів.

Так, згідно з п. З Правил користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 р. N 113, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними проводиться на станції відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Позивачем не складалися відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, пам'ятки про користування вагонами форми ГУ-45, накопичувальні картки, що є підставою для відмови в задоволенні позову в частині стягнення додаткових зборів, а саме: плати за користування вагонами у сумі 1877,88 грн.; збору за зберігання вантажу у сумі 67,80 грн., а всього на загальну суму 1945,68 грн.

Крім того, акт загальної форми № 066 від 16.12.2013р. не підписаний відповідачем -вантажовласником, тому суд вважає, що вищезазначені суми додаткових зборів, не підтверджені документами, а правомірність їх стягнення позивачем не доведена.

Враховуючи вищевикладене, позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" слід задовольнити частково.

Судові витрати, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, в частині задоволених вимог, покладаються на відповідача, поскільки спір доведено до судового розгляду з його вини.

Керуючись ст. ст. 3, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», 87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченко, буд. 1 (р/р 0044 в філії «Іллічівське головне відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Маріуполь, МФО 334442, ) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108, ) одержувач коштів - Відокремлений структурний підрозділ «Запорізька дирекція залізничних перевезень» (р/р 601 у Дніпропетровському регіональному відділенні АБ «Експрес-банк», , МФО 322959) 3276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 50 коп. штрафу, 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його прийняття.

Присутнім в судовому засіданні представникам сторін судом роз'яснено ст. 87 ГПК України.

Суддя Н.С. Кутіщева-Арнет