ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2015 р. Справа № 909/1373/14
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Калашник В. О. ,

при секретарі судового засідання Кричовський Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642",

вул. Річна, буд. 9, м. Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська

область,78300

представник позивача: Візінський В. В.

вул. Шевченка , буд. 7, офіс 7, м. Городенка, Городенківський район, Івано-

Франківська область

до відповідача: Снятинської міської ради

вул. Шевченка,70, м. Снятин, Снятинський р-н, Івано-Франківська область,78300

про визнання недійсними угод за фактичного використання земельної ділянки від 17.01.12 та 29.10.12

за участю представників сторін:

Від позивача: Візінський В. В. - представник, (довіреність №5/14 від 01.12.14), (свідоцтво № 891 від 29.05.12)

Від відповідача представник не з'явився.

Встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою про визнання недійсними угод від 17.01.12 та 29.10.12 укладених з відповідачем, Снятинською міською радою про фактичне використання землі.

Як вбачається із змісту позовної заяви та встановлено в судовому засіданні, між Снятинською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642", 17.01.12 та 29.10.12, були укладені угоди за фактичне використання землі.

Предметом угоди від 17.01.12, згідно п.1.1 , є зобов"язання ТзОВ "Снятинське АТП-12642" сплатити кошти за фактичне використання земельної ділянки площею 3,9828 га (39828 кв.м), яка розташована в м.Снятин по вул. Річна, 9 і використовується без правовстановлюючих документів для обслуговування належних йому нежитлових приміщень.

Пунктом 3.1 угоди від 17.01.12, визначена плата за фактичне використання вказаної земельної ділянки в розмірі 97518,86грн. за період з 01.01.2012 по 01.01.2013.

Предметом угоди від 29.10.12, згідно п.1.1 , є зобов"язання ТзОВ "Снятинське АТП-12642" сплатити кошти за фактичне використання земельної ділянки площею 0,9910 га (9910кв.м), яка розташована в м.Снятин по вул. Річна, 9 і використовується без правовстановлюючих документів для обслуговування належних йому нежитлових приміщень.

Пунктом 3.1 угоди від 17.01.12, визначена плата за фактичне використання вказаної земельної ділянки в розмірі 24264,64грн. за період з 29.10.12 по 29.10.2013.

Однак, позивач вважає, що вказані угоди не відповідають вимогам чинного земельного законодавства, а тому їх слід визнати недійсними з моменту їх укладенння.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на положення ст. 122, 123,124, 206 ЗК України, які регулюють орендні правовідносини в системі землекористування, а також не відповідність нормам Податкового кодексу України, щодо справляння земельного податку та орендної плати.

Позивач вважає, що укладаючи оспорювані угоди, відповідач вийшов за межі своїх повноважень визначених Коституцією України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", оскільки діяв поза межами правового регулювання вказаних правовідносин.

Враховуючи викладені обставини та на підставі ст. 203, 215 ЦК України, позивач в позовній заяві просить суд визнати оспорювані угоди за фактичне використання землі від 17.01.12 та 29.10.12 недійсними з моменту їх укладення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просить суд позов задовольнити.

Відповідач відзив на позов не подав, представник в судове засідання не з'явився.

Незважаючи на нез"явлення в судове засідання представника відповідача, судом здійснено усі заходи щодо повідомлення учасників процесу про час та місце проведення судових засідань.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд також дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши в судовому засіданні доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх відповідно до ст. 43 ГПК України, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими що підлягають задоволенню, приймаючи до уваги наступне:

Суд погоджується з правовою позицією позивача в обгрунтування позовних вимог та вважає, що оспорювані угоди не грунтуються на чинному законодавстві.

Правові засади оренди землі визначені положенням ст. 2 Закону України "Про оренду землі", зокрема, відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендою землі , в розумінні ст. 1 вказаного закону, є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування (оренду) регламентується ст. 122, 123, 124 та відповідними положеннями ст. 134 Земельного кодексу України, а також Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України , Цивільним кодексом України , цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договором оренди землі , в розумінні ст. 13 Закону, є договір , за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Форма договору визначена ст. 14 Закону України "Про оренду землі", а істотні умови договору викладені у ст. 15 Закону.

Відповідно до ст. 16 Закону, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України , або за результатами аукціону.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до статті 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Стаття 6 ЦК України передбачає можливість сторонам в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Проте, вказане положення закону може застосовуватись до правовідносин, які не врегульовані чинним законодавством або до окремих частин договору.

Відповідно до ч.2 п.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Укладаючи спірні угоди за фактичне використання землі від 17.01.12 та 29.10.12 сторони не дотримались визначеного законом порядку укладання договорів оренди землі, а тому вказані угоди є недійсними з моменту їх укладення.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З огляду на викладені обставини та приймаючи до уваги наведені норми закону, суд вважає, що оспорювані угоди не відповідають вимогам закону та порядку їх укладання, а тому їх слід визнати недійсними з моменту їх укладення, тим самим задовольнити позовні вимоги викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача, стягнувши їх на користь позивача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст. 122, 123, 124, 126, 134 ЗК України, ст. 6, 203, 210, 215, 236 ЦК України, ст. 2, 13, 14, 15, 16 Закону України "Про оренду землі", ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», керуючись 33, 43, 49, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642" до відповідача, Снятинська міська рада про визнання недійсними угод за фактичне використання землі від 17.01.12 та 29.10.12.

Визнати недійсною угоду за фактичне використання землі від 17.01.12 укладену між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642" ( вул. Річна, буд. 9, м. Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, код 22176679) та відповідачем , Снятинська міська рада (вул. Шевченка, 70, м. Снятин, Івано-Франківська область, код 04054240) з моменту її укладення.

Визнати недійсною угоду за фактичне використання землі від 29.10.12 укладену між позивачем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642" ( вул. Річна, буд. 9, м. Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, код 22176679) та відповідачем , Снятинська міська рада (вул. Шевченка, 70, м. Снятин, Івано-Франківська область, код 04054240) з моменту її укладення.

Стягнути з відповідача, Снятинська міська рада (вул. Шевченка, 70, м. Снятин, Івано-Франківська область, код 04054240) на користь позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Снятинське АТП-12642" ( вул. Річна, буд. 9, м. Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, код 22176679) 2436,00грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили та направити позивачу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.01.15

Суддя Калашник В. О.

Виготовлено в КП "Діловодство спеціалізованого суду"

________________ Попович В. В. 29.01.15