КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/1613/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 21.01.2015 року

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року

у справі № 910/1613/13 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району»

про стягнення 15 328 721,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року по справі № 910/1613/13 позов публічного акціонерного товариства «Київенерго» до комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення 15 328 721,96 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на користь публічного акціонерного товариства «Київенерго» заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 14 597 521,95 грн., три проценти річних у розмірі 523 139,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 208 060,61 грн., а також судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 12.02.2013 року комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року по справі № 910/1613/13 скасувати та прийняте нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник послався на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені у рішенні висновки суду не відповідають обставинам справи.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 18.03.2013 року апеляційну скаргу комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року у складі колегії суддів: Лобань О.І. - головуючий суддя, судді Майданевич А.Г., Федорчук Р.В. прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2013 року у справі № 910/1613/13 за клопотанням скаржника було призначено судову економічну експертизу, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та згідно ч.2 ст.79 Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у даній справі до закінчення зазначеної експертизи.

04.10.2013 року на адресу Київського апеляційного господарського суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/1613/13 та висновок експертів за результатами проведення судової економічної експертизи № 5418/9685/13-45 від 27.09.2013 року.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у зв'язку з перебуванням головуючого судді Лобаня О.І. у відпустці, склад колегії змінювався. Так, розпорядженням Голови суду від 06.11.2013 року у зв'язку із виходом судді Лобаня О.І. з відпустки, склад колегії суддів змінено: головуючий суддя Лобань О.І., судді Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2013 року у справі № 910/1613/13 призначено додаткову комплексну судову експертизу, проведення якої було доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса із залученням фахівця в галузі теплопостачання - Ленькина Олександра Володимировича та згідно з ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України зупинено провадження у даній справі до закінчення зазначеної експертизи.

01.12.2014 року на адресу Київського апеляційного господарського суду від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали справи № 910/1613/13 та висновок додаткової комплексної судової експертизи № 501 від 14.11.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 року провадження у справі №910/1611/13 поновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Представники комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» у судових засіданнях суду апеляційної інстанції надали суду свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів викладених в ній та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник публічного акціонерного товариства «Київенерго» у судових засіданнях суду апеляційної інстанції надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги вважає її необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Крім того, у судовому засіданні 21.01.2015 року представник скаржника звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотаннями про витребування додаткових доказів по справі та про призначення повторної експертизи з урахуванням витребуваних доказів. А саме, просив витребувати у позивача дані, щодо фактичної середньомісячної температури теплоносія по кожному будинку в межах договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 320016 від 14.01.2003 року.

Заслухавши пояснення представника ПАТ «Київенерго», який заперечив проти заявлених відповідачем клопотань про витребування додаткових доказів та призначення у даній справі повторної експерти, оскільки всі документи що можливо було надати судовим експертам позивач надавав, а призначення повторної експерти лише затягне розгляд даної справи, судова колегія апеляційного господарського суду у задоволенні клопотання відмовляє, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, Київським апеляційним господарським судом двічі призначалася та проводилася судова експертиза. Крім того, ухвалою від 17.04.2013 року було зобов'язано ПАТ «Київенерго» надати Київському науково-дослідному інституту судових експертиз для проведення дослідження наступні документи: 1) докази наявності правових підстав для застосування ПАТ «Київенерго» щомісячного розрахункового коефіцієнту, який використовується при обрахунку обсягу спожитої відповідачем теплової енергії, та встановленого порядку визначення його розміру (структури та методики обрахування коефіцієнту; 2) розрахунок боргу по кожному будинку, що обслуговується відповідно до договору №320016 із зазначенням усіх складових формули розрахунку обсягу спожитої теплової енергії (теплові навантаження, кількість годин та діб, коефіцієнт, тарифи, процентне співвідношення, суми заборгованості. Тобто, як зазначив представник ПАТ «Київенерго», позивачем всі документи що можливо було надати судовим експертам позивач надавав, будь-яких інших додаткових доказів позивач надати не може.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, та у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України строк розгляду справи за клопотанням сторін вже продовжувався. Колегія суддів вважає, що призначення у даній справі повторної експертизи лише затягне розгляд справи.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.11.2003 між акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яка була перейменована на публічне акціонерне товариство «Київенерго», (енергопостачальна організація) та комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківського району (ЖЕК 1004), яке було перейменовано на комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (споживач) укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №320016, предметом якого є вироблення, постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1 договору визначено, що при виконанні умов даного договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, чинним законодавством України. Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування, обліку та взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки №№3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначених в додатку №1.

Відповідно до п. 2.3.1 вищезазначеного договору, абонент зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку №1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно оплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку №2.

Пунктом 1 додатку №2 до договору визначено, що розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться згідно з тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації (далі - КМДА), затвердженими розпорядженнями КМДА від 10.12.2004 №2249, за кожну відпущену гігакалорію (1Гкал/грн.) без урахування ПДВ для розрахунків із: житловими організаціями 54,42 грн., в разі знаходження в житловому будинку орендарів тощо: бюджетними організаціями 64,73 грн.; госпрозрахунковими організаціями 80,00 грн.

Пунктом 5 додатку №2 до договору передбачено, що споживач, який має будинкові прилади обліку, щомісячно надає постачальнику звіт по фактичному споживанню теплової енергії в МВРТ-1, вул. Жилянська, 63 - не пізніше 28 числа поточного місяця.

Згідно з п. 8 додатку №2 договору у разі, якщо відсутності у споживача будинкових комерційних приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається: на опалення - як множення кількості годин споживання теплової енергії за місяць на величину годинного теплового навантаження, зазначеного в додатках №№ 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія; на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках №№ 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури теплоносія.

Відповідно до п. 9 додатку №2 договору передбачено, що споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в МВРТ-1 за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 63 оформлену постачальником платіжну вимогу-доручення на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця за мінусом суми фактично сплаченої теплової енергії в поточному місяці; табуляграму фактичного споживання за попередній період та акт звірки, який оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Як зазначає позивач, зобов'язання за договором ПАТ «Київенерго» виконало належним чином та за спірний період поставило відповідачу теплову енергію на загальну суму 30774757,02 грн., що підтверджується обліковими картками за жовтень 2010 року - грудень 2012 року, а також відомостями обліку споживання теплової енергії за вказаний період, які підписані та скріплені печаткою відповідача, що містяться в матеріалах справи.

Згідно із твердженнями позивача, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, сплатив лише частково вартість наданих послуг у розмірі 16177235,07 грн., внаслідок чого за період з 01.10.2010 по 01.01.2013 виникла заборгованість за використану теплову енергію, яка складає 14597521,95 грн.

Так, у січні 2013 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення 14597521,95 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 208060,61 грн. інфляційних втрат, 523139,40 грн. 3% річних за неналежне виконання зобов'язань згідно договору на постачання теплової енергії у гарячій воді №320016 від 14.11.2003 року, а також просить суд покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем умов договору щодо оплати вартості спожитої теплової енергії. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав суду копії облікових карток (табуляграм) за спірний період (копії табуляграм містяться в матеріалах справи), за спожиту теплову енергію за договором.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року по справі № 910/1613/13 позов ПАТ «Київенерго» до КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення 15 328 721,96 грн. - задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 14 597 521,95 грн., три проценти річних у розмірі 523 139,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 208 060,61 грн., а також судові витрати.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Київенерго» про стягнення 15 328 721,96 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вказаного позову, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи, договір № 320016 від 14.11.2003 року на постачання теплової енергії у гарячій воді є договором енергопостачання.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону та договору. Згідно з ст. 525 ЦК України та п.7 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас взаємовідносини сторін з постачання та споживання теплової енергії врегульовані не лише договором, а й спеціальними законами, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», який визначає постачання гарячої води та централізоване опалення одним із видів житлово-комунальних послуг, що надаються у порядку, визначеному ст. 16 Закону з покладанням обов'язку щодо їх оплати на споживача, Законом України «Про теплопостачання», котрий, у свою чергу, визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об'єктах сфери теплопостачання, регулює відносини, пов'язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.

Відповідно до цього Закону постачання теплової енергії є господарською діяльністю, яка полягає у надані теплової енергії споживачам за допомогою технічних засобів транспортування з обов'язком останніх щомісячно оплачувати теплопостачальній організації фактично отриману теплову енергію.

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Як зазначалось вище, згідно з п. 2.3.1 договору відповідач зобов'язується дотримуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Позивач за вказаним вище договором, зобов'язувався безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем (додатки №№ 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року, згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначених в додатку №1 (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 договору).

Пунктом 10 додатку №2 встановлено, що споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на транзитний рахунок ГІОЦ КМДА; до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що відповідачем, ні під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було надано доказів повної оплати заборгованості за використану теплову енергію, такі докази не містять і матеріали справи.

Одночасно з цим, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає до уваги посилання відповідача на незаконність нарахування позивачем обсягів споживання теплової енергії, а також на невідповідність фактичного теплового навантаження у будинках відповідача договірному, з огляду на зазначене.

Відповідно до додатку №1 до договору сторони визначили обсяги постачання теплової енергії абоненту. Згідно з п. 1.4 вказаного додатку також визначено розподіл теплової енергії в Гігакалоріях по кварталам, згідно якого та наявних в матеріалах справи облікових карток вбачається, що позивачем щомісячно здійснювалось нарахування за надану теплову енергію відповідно до встановлених додатком №1 обсягів постачання та споживання.

Разом з цим, відповідно до п.5 додатку №1 до договору сторонами погоджено, що при відсутності розбіжностей з обох сторін по обсягам відпуску теплової енергії в поточному році, термін дії даного договору, продовжується на кожний наступний рік.

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернень відповідача безпосередньо до позивача з заявами чи скарги на недоотриману теплову енергію або судове рішення з цього приводу. Крім того, на момент звернення позивача з позовом до суду договір №320016 з підстав, передбачених п.5 додатку №1 до договору, сторонами розірвано не було.

Як зазначалось вище, відповідно до п.8 додатку №2 до договору про порядок розрахунків за теплову енергію та п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМУ від 03.10.2007 №1198, абонентам у разі відсутності приладів обліку, кількість спожитої ним теплової енергії в розрахунковому періоді визначається: на гаряче водопостачання - як множення кількості діб споживання за місяць на величину добового теплового навантаження, зазначеного в додатках №№ 1, 6, 7 з урахуванням середньомісячної температури носія.

З огляду на зазначене, судова колегія не приймає до уваги посилання відповідача на те, що йому не було відомо, яким чином позивач здійснює нарахування кількості та вартості спожитої теплової енергії. В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується заборгованість відповідача на користь позивача по оплаті теплової енергії у вигляді гарячої води за спірний період у розмірі 14 597 521,95 грн.

Крім того, відповідно до висновку додаткової комплексної судової експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса із залученням фахівця в галузі теплопостачання № 501 від 14.11.2014 року, розрахунково об'єм та розмір теплової енергії, яку КП «ЦОС Шевченківського району» повинно було отримати від ПАТ «Київенерго» за період з 01.10.2010 року по 01.01.2013 року для потреб гарячого водопостачання складає 21507,195 Гкал., вартістю 5880649,77 грн. з ПДВ та потреби централізованого опалення складає 95480,81 Гкал., вартістю 22308003,26 грн. з ПДВ. До того ж, зазначеним висновком судової експертизи експертами вказано, що об'єм та розмір фактичної спожитої КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» за період з 01.11.2010 року по 01.01.2013 року теплової енергії на потреби гарячого водопостачання та на потреби централізованого опалення розрахувати не надається можливе, з огляду на відсутність інформації про фактичну середньомісячну температуру теплоносія та необґрунтованість понижувальних коефіцієнтів ПАТ «Київенерго».

При цьому, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу, що при проведенні даної експертизи та здійснення розрахунків що наведені у таблиці 2 (таблиця нормативних розрахунків обсягів та вартості теплової енергії на потреби гарячого водопостачання) та таблиці 3 (таблиця нормативних розрахунків обсягів теплової енергії на потреби централізованого опалення), судовим експертом та залученим судом фахівцем в галузі теплопостачання не було включено в розрахунок жовтень 2010 року спірного періоду (01.10.2010 року по 01.01.2013 року). Натомість у кінцевих висновках експертів вказаний період з 01.10.2010 року по 01.01.2013 року.

Таким чином, на переконання судової колегії, позовні вимоги ПАТ «Київенерго» щодо стягнення з комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» суми основного боргу за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №320016 від 14.11.2003 та додатками до нього у розмірі 14 597 521,95 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 208 060,61 грн. інфляційних втрат та 523 139,40 грн. 3% річних, які нараховані за порушення договірного зобов'язання.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті «Урядовий кур'єр» та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Окрім того, індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (аналогічна правова позиція з цього приводу викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» та в листі Верховного Суду України №62-97 від 03.04.1997 року).

Вищим господарським судом України у постанові №37/327 від 20.01.2011 року викладена позиція, якою стверджується, що реалізація позивачем права кредитора на стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення передбачає необхідність застосування індексу інфляції за весь час прострочення як від'ємного, так і позитивного значення. Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №40/487 від 02.02.2012 року та №15/065-11 від 01.02.2012 року.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, Київським апеляційним господарським судом перевірено розмір нарахувань інфляційних втрат і встановлено, що вказані розміри нарахувань є арифметично вірними, а тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що на користь позивача підлягають стягненню 208 060,61 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення.

Крім цього, Київський апеляційний господарський суд, провівши перерахунок 3 % річних, нарахованих позивачем за прострочення виконання грошового зобов'язання дійшов висновку, що господарським судом міста Києва правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 523 139,40 грн. за весь час прострочення з 01.10.2010 року по 01.01.2013 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по справі та задовольнив позов. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційні скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про витребування додаткових доказів по справі № 910/1613/13 - відмовити.

2. У задоволенні клопотання комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про призначення повторної судової експертизи з урахуванням витребуваних доказів - відмовити.

3. Апеляційну скаргу комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року у справі № 910/1613/13 залишити без задоволення.

4. Рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2013 року у справі № 910/1613/13 залишити без змін.

5. Матеріали справи № 910/1613/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 26.01.2015 року