ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 р. Справа №917/2328/14

За позовом Комунального підприємства "Полтавасервіс" Полтавської міської ради, вул. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м. Полтава, 36000

про стягнення грошових коштів

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Потоцька Ю.В., довіреність № 8 від 19.05.2014 р.

від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна заява стягнення з відповідача заборгованості по договору оренди № Б-89/1 від 01.05.2012 р. у розмірі 3 323,54 грн., з яких: 3 066,00 грн - сума основного боргу; 257,54 грн - пеня.

Представник позивача повідомив суд про сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 3 066,00 грн.

У зв'язку зі сплатою суми основного богу позивач відмовився від позову в частині стягнення пені у розмірі 257,54 грн (заява № 01/15/юр від 26.01.2015 р. долучена до матеріалів справи).

Суд приймає відмову позивача від позову в частині стягнення пені у розмірі 257,54 грн.

27.03.2015 р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача орендну плату за листопад - грудень 2014 року у розмірі 1 533,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з позовної заяви, первісна вимога заявлялася про стягнення орендної плати в сумі 3 066,00 грн за період з 01.05.2012 р. по 31.12.2013 р. та 257,54 грн пені.

Таким чином, змінивши період нарахування суми основного боргу, позивач змінив матеріально-правову вимогу до відповідача, стосовно якої просить прийняти рішення.

З урахуванням викладених вище норм, а також того, що суд не розпочинав розгляд справи по суті, суд приймає заяву позивача від 27.01.2015 р. до розгляду, як заяву про зміну предмета позовних вимог з одночасним збільшенням їх розміру в частині стягнення основного боргу (орендної плати).

Судом враховується, що згідно п. 3.10. Постанови №18, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір. Відповідач в судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав. Ухвали господарського суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи, направлені відповідачу рекомендованим листом за адресою, зазначеною в позовній заяві, повернулися до суду з відміткою поштового відділення: "за закінченням терміну зберігання".

Як роз'яснив Пленум у Постанові Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (п. 3.9.1.), особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до ст. 64 ГПК України, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 р. гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Оскільки, необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, і господарський суд повідомив належним чином позивача та відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, тому справа розглядається за наявними матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради "Про організацію міського комунального ринка "Браїлки" по АДРЕСА_2 від 27.01.2011 № 20 (далі - Рішення) організовано міський комунальний ринок «Браїлки» на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Полтави по АДРЕСА_2.

Пунктом 2 Рішення організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку згідно із Правилами торгівлі на ринках, покладено на Комунальне підприємство "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради.

Пунктом 3.3 Рішення позивача зобов'язано забезпечити укладення договорів оренди торговельних місць з фізичними особами-підприємцями.

01 травня 2012 року між Комунальним підприємством "Полтавасервіс" Полтавської міської ради та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - відповідач) укладено договір оренди № Б-89/1 торговельного місця НОМЕР_1 восьмого сектору, яке розташоване на території комунального ринку "Браїлки" за адресою: м. Полтава, АДРЕСА_2 (а.с. 11 - 12).

Відповідно до умов договору (пункт 2.2) орендодавець (позивач) зобов'язаний передати орендареві в тимчасове платне користування об'єкт оренди - торговельне місце.

При цьому сторони узгодили наступне:

- орендар набуває право користування об'єктом оренди з дня підписання даного договору (п.1.4 договору);

- орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату (п. 3.2 договору);

- орендна плата за об'єкт оренди становить за місяць оренди 766,50 грн, у т.ч. ПДВ (п. 4.1 договору);

- орендна плата обчислюється на підставі розрахунку згідно з додатком та вноситься до 20 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата. Орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів провадження господарської діяльності відповідача (п. 4.2 договору).

Договір укладений строком на 44 місяців та діє з 01 травня 2012 р. по 31 грудня 2015 р. включно (п. 7.1 договору).

В порушення умов договору та норм чинного законодавства, відповідач взяті на себе зобов'язання в частині сплати орендної плати не виконав, у зв'язку у нього утворилася заборгованість по орендній платі в сумі 3 066,00 грн за період січень - жовтень 2014 року та 1 533,00 грн за період листопад - грудень 2014 року.

Враховуючи сплату відповідачем заборгованості в сумі 3 066,00 грн за період січень - жовтень 2014 року суд припиняє провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 533,00 грн боргу по орендній платі за період листопад - грудень 2014 року підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У частині 3 статті 184 Господарського кодексу України зазначено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною 2 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що Кабінет Міністрів України, уповноважені ним органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.2009 року № 868 "Положення про основні вимоги до організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків" затверджено Типовий договір оренди торговельного місця.

Відповідно до п. 20 Правил торгівлі на ринках, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 57/188/84/105 від 26.02.2002 року (далі - Правила торгівлі на ринках) передбачено право адміністрації ринку на укладання письмових угод з продавцями про надання торгівельних місць в оренду з зазначенням у письмовій угоді терміну дії угоди, асортименту товару, що реалізується, розташування торгівельного місця, умов оренди торгівельного місця, розміру та порядку оплати за оренду майна, переліку послуг, які надає ринок, та їх вартості.

Пунктом 13 Правил торгівлі на ринках торговельне місце визначається як площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (вагів, лотків тощо) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у контейнерах, кіосках, палатках тощо. Тобто, об'єктом договору оренди у спірних правовідносинах є торговельне місце.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов до висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з оренди (найму) та безпосередньо Правила торгівлі на ринках

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 24.10.2011 р. № 19310006 у справі № 07/33-71.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим, для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У відповідності до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до п. 3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, одностороння відмова від договору оренди в силу п. 1 ст. 291 Господарського кодексу України не допускається. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк виконання боржником зобов'язання не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати таке зобов'язання у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно пояснень позивача, та наявних у справі доказів станом на момент розгляду справи в суді борг відповідачем не сплачений, договір оренди не розірваний, не визнаний недійсним. Доказів сплати орендних платежів відповідачем суду не подано.

Отже, на підставі матеріалів справи, поданих доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором оренди торговельного місця № Б-891 від 01.05.2012 р. у сумі 1 533,00 грн за період листопад - грудень 2014 року підлягають задоволенню.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 75, 78, п.п 1-1, 4 ст. 80, п.п. 82 - 85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, м. Полтава, 36000 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства "Полтавасервіс" Полтавської міської ради, вул. Чайковського, 5, м. Полтава, 36002 (р/р в ПАТ "Полтавабанк", МФО 331489, ) 1 533,00 грн боргу, 1827,00 грн судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Прийняти відмову від позову в частині стягнення пені у розмірі 257,54 грн.

4. Припинити провадження у справі в частині стягнення 3066,00 грн боргу та 257,54 грн пені.

Повне рішення складено 02.02.2015 р.

Суддя Сірош Д.М.