ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.01.15р. Справа № 904/9769/14

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Новоолександрівка, Дніпропетровська область

відповідача-2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Конотоп, Сумська область

про стягнення 390 850,21 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність б/н від 16.05.14 року, представник;

від позивача-1: не з'явився;

від позивача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом та просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованість за договором поставки № 000075 від 16.10.2013 року у сумі 300 440,00 грн., 10% штрафу у сумі 30 054,00 грн., а також 3% річних - 9 164,41 грн. та інфляційні втрати - 51 091,80 грн. При цьому окремо позивач просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 100,00 грн. в рахунок погашення зазначеної заборгованості, посилаючись на укладений з ним договір поруки № б/н від 27.01.2013 року.

Судовий збір у сумі 8 230,95 грн. позивач просить покласти на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3.

Позовні вимоги позивач вмотивовує невиконанням Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 грошових зобов'язань з оплати поставленого йому за видатковою накладною № БТ-34558 від 16.10.2013 року товару на загальну суму 452 000,00 грн. у межах укладеного договору поставки № 000075 від 16.10.2013 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові.

Відповідачі відзиву на позовну заяву та витребуваних судом документів не надали, у судові засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України за змістом якої ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою, а у разі ненадання такої інформації - за адресою їх місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності осіб за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження вручена їм належним чином.

Направлена судом на адресу ФОП ОСОБА_3 кореспонденція повернута підприємством поштового зв'язку з відміткою: "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 26-27 том 1).

Направлена судом на адресу ФОП ОСОБА_2 кореспонденція вручена йому підприємством зв'язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 23 том 1).

Відповідно до роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених в Інформаційному листі № 01-8/482 від 13.08.2008 року, до повноважень господарських судів не віднесено з'ясування фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1. пункту 3.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Із Спеціальних витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що станом на 09.12.2014 року відомості щодо припинення діяльності відповідачів відсутні, зазначені у них адреси місцезнаходження співпадають з адресами, на які й направлялась позовна заява з додатками та ухвали суду про розгляд справи (а.с. 18-22 том 1).

За вказаних обставин та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу без відповідачів та за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи призначався на 27.01.2015 року.

У судовому засіданні 27.01.2015 року проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

16.10.2013 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач, Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2, Покупець) укладено договір поставки № 000075 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити визначений товар в асортименті, кількості та номенклатурі відповідно до накладних, які є невід'ємною частиною договору.

За змістом пункту 7.6. договору накладні, акти переоцінки товарно-матеріальні та інші документи надіслані факсом або електронною поштою є оригіналами, мають юридичну силу, створюють підстави для виникнення прав і обов'язків сторін, можуть бути представлені в судах у якості доказів і не можуть оспорюватися стороною, від імені якої вони були надані.

Згідно з пунктом 1.2. договору право власності на товар переходить до покупця в момент його передачі покупцю (представнику покупця).

Оплата за товар здійснюється покупцем з відстрочкою платежу на 20 (двадцять) банківських днів з моменту поставки товару за накладною. Оплата здійснюється банківським переказом на рахунок постачальника, зазначений у розділі 8 "Місцезнаходження та реквізити сторін" даного договору. Платіжне зобов'язання покупця вважається виконаним після зарахування коштів на банківський рахунок постачальника. (пункти 2.2, 2.3. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах EXW (склад постачальника) - м. Дніпропетровськ згідно з правилами Інкотермс-2010. Обов'язок постачальника з поставки товару вважається виконаним у момент передачі партії товару покупцю або перевізнику.

Відповідно до пункту 5.1. договору усі спори, що виникають у зв'язку або можуть виникнути між сторонами, пов'язані з виконанням, зміною або припиненням договору, а також інші спори, які можуть виникнути між сторонами у зв'язку з даним договором, на вибір позивача можуть бути передані на розгляд до суду відповідної інстанції та підсудності відповідно до чинного законодавства України або в Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Правозахисників України", який знаходиться за адресою: 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Фучіка, 14-Б.

Цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін та діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх узятих на себе зобов'язань. Строк дії цього договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, якщо жодна із сторін не надасть письмового повідомлення іншій стороні про свій намір змінити або припинити дію цього договору щонайменше за 3 місяці до дати закінчення терміну дії. Повідомлення про припинення дії цього договору має надаватися у письмовій формі цінним листом на поштову та юридичну адресу сторони (пункти 6.1, 7.1 договору).

На підставі договору позивач поставив, а відповідач-2 прийняв товар на загальну суму 452 000,00 грн., що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною БТ-34558 від 16.10.2013 року (а.с.12 том 1), оригінал якої був оглянутий судом у судовому засіданні 27.01.2015 року.

Відповідно до пункту 2.2. договору оплата за поставлений товар мала бути здійснена в строк не пізніше 13.11.2013 року.

За поставлений товар відповідач-2 не розрахувався. Доказів щодо оплати отриманого товару відповідач-2 суду не надав, хоча з огляду на свої процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу, таку можливість мав.

Позивачем заявлена до стягнення з відповідача-2 вказана заборгованість не повністю, а частково у сумі 300 440,00 грн., що є його правом. Причиною виникнення спору є заборгованість відповідача-2 саме у цій сумі.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За умовами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За викладеного та відповідно до умов договору наявність заборгованості відповідача-2 у сумі 300 440,00 грн. на час звернення позивача до суду підтверджується належними та допустимими доказами.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що за прострочення платежу покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної обліковою ставки НБУ на день прострочення від суми простроченого платежу за кожен день прострочки до дня погашення заборгованості, а також штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача-2 штраф у сумі 30 054,00 грн. (300540,00 х 10%/100% = 30 054,00).

Перевіркою здійсненого розрахунку порушень не встановлено.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних розраховані за період з 14.11.2013 року по 19.11.2014 року за 371 день прострочки у загальній сумі 9 164,41 грн.

За наслідками перевірки розрахунку 3% річних порушень не встановлено.

Заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у загальній сумі 51 091,80 грн. розраховані із суми заборгованості 300 540,00 грн. за 371 днів прострочки, починаючи з 14.11.2013 року та станом на 20.11.2014 року з урахуванням сукупного індексу інфляції за період з березня 2013 року по липень 2014 року - 1,17%.

Відповідно до пункту 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначене позивачем не враховано.

Тому інфляційні втрати із суми заборгованості 300 540,00 грн. слід розраховувати за період з грудня 2013 року по жовтень 2014 року включно з урахуванням сукупного індексу інфляції за цей період - 119,56698685%.

З огляду на викладене інфляційні втрати будуть складати 58 806,62 грн. (300 540,00 грн. х 119,56698685% - 300540,00 грн. = 58 806,62 грн.), однак, враховуючи нормативні вимоги статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо меж позовних вимог, до стягнення з відповідача-2 підлягає заявлена позивачем сума - 51 091,80 грн.

З урахуванням викладеного з відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню 390750,21 грн., з яких: 300 440,00 грн. - основний борг, 30 054,00 грн. - штраф, 9 164,41 грн. - 3% річних, 51 091,80 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги до відповідача-1 про стягнення заборгованості у сумі 100 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з частинами першою та другою статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до пункту 7.2. договору виконання договору може бути забезпечено договором поруки, договором застави.

27.01.2013 року між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Відповідач-1, Поручитель) було укладено договір поруки № б/н (далі - Договір поруки).

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки поручитель відповідає за виконання боржником своїх обов'язків за основним договором та додатками до нього, які існують на момент укладення договору або будуть укладені в майбутньому, але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати 100,00 грн., у тому числі за відшкодування боржником збитків та за сплату ним неустойки, штрафу, пені, передбачених основним договором.

Пунктом 4.4. договору поруки передбачено, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитом за належне виконання боржником забезпеченого зобов'язання.

За змістом пункту 5.1. договору поруки усі спори, що виникають у зв'язку або можуть виникнути між сторонами, пов'язані з виконанням, зміною або припиненням договору, а також інші спори, які можуть з'явитися між сторонами, у зв'язку з даним договором, на вибір позивача можуть бути передані на розгляд до суду відповідної інстанції та підсудності у відповідності до чинного законодавства України, або в Постійно діючий третейський суд при Асоціації "Правозахисників України", який знаходиться за адресою: 49044, м. Дніпропетровськ, вул. Якова Самарського, 8.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту припинення дії основного договору (пункту 6.1. договору).

Відповідно до частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За змістом пункту 4.1.7. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" передбачено, що частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Із договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку дії поруки, а умова договору поруки про його дію до моменту припинення основного договору не є свідченням встановлення сторонами строку дії поруки, оскільки суперечить статті 252 Цивільного кодексу України, за частиною першою якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

За таких обставин поруку відповідача-1 слід вважати чинною у період з 14.11.2013 року по 14.05.2014 року, протягом якого позивач свої вимоги до відповідача-1 не заявив. Звернення позивача з позовом до суду мало місце 09.12.2014 року, тобто після закінчення строку дії договору поруки та його припинення, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову до відповідача-1.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України).

За статтею 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено у 2014 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень; у погодинному розмірі - 7,3 гривні.

З урахуванням ціни позову у сумі 390 850,21 грн. судовий збір повинен складати 7817,00 грн. (390 850,21 х 2% = 7 817,00).

Під час звернення до суду позивач сплатив за платіжним дорученням № 91 від 25.11.2014 року судовий збір у загальній сумі 8 230,95 грн. (а.с. 7 том 1).

Отже, надмірно сплачена позивачем сума судового збору складає 413,95 грн. (8 230,95 - 7 817,00 = 413,95).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного, позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України на підставі ухвали господарського суду судовий збір у сумі 413,95 грн., сплачений у складі судового збору у сумі 8 230,95 грн. відповідно до платіжного доручення № 91 від 25.11.2014 року.

Відповідно до частини першої статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 7 815,00 грн. покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог на відповідача-2.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) основний борг у сумі 300 440,00 грн., 3% річних у сумі 9 164,41 грн., інфляційні втрати у сумі 51 091,80 грн., штраф у сумі 30 054,00 грн., судовий збір у сумі 7 815,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У позові до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовити.

Повернути Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 413,95 грн., про що винести ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.01.2015 року.

Суддя І.І. Колісник