КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа№ 910/11254/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача - не з'явились,

від відповідача 1-Мельник І.М.,

від відповідача 2- Вабіщевич Т.В.,

від третьої особи - Стасюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Магазин "Виктория" від 13.10.2014 б/н

на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2014

у справі №910/11254/14

за позовом приватного підприємства "Магазин "Виктория", м. Донецьк

до 1-публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

2-товариства з обмеженою відповідальністю "АВІС Фінанс", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: товариство з обмеженою відповідальністю "Восход", м. Донецьк

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.09.2014 (суддя Мудрий С.М.) відмовлено в задоволенні позову ПП «Магазин Виктория» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №39/248-2 від 03.04.2014. Суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним, оскільки його укладено з дотриманням норм чинного законодавства.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, позовні вимоги задовольнити. Як на підставу недійсності договору апелянт вказує на те, що йому не було надано акту прийому-передачі документів та доказів оплати відшкодування за відступлення права вимоги, що ставить під сумнів виконання сторонами договору відступлення права вимоги за основним (кредитним) зобов'язанням та за іпотечним зобов'язанням. Також стверджує про ненадання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Крім того, позивач вважає, що його не було повідомлено про відступлення права грошової вимоги. Зазначає скаржник і про те, що вимоги клієнта до боржника, пов'язані з отриманням від боржника будь-яких робіт, послуг або інших благ в натуральній формі, не можуть бути предметом відступлення за договором факторингу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 2 просив залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва без змін. Зокрема відповідач 2 зазначив про належне повідомлення позивача про відступлення права вимоги та відсутність підстав визначених ст. ст. 203, 215 ЦК України для визнання спірного договору недійсним, оскільки вказані норми не ставлять дійсність правочину в залежність від моменту перерахування коштів сторонами договору на виконання його умов. Зазначає відповідач 2 і про помилковість тверджень позивача про те, що договори відступлення права вимоги №39/248 (відступлення за кредитним договором) та №39/248-2 (відступлення за іпотечним договором) є договорами факторингу. Крім того, відповідач 2 вказує, що до нього перейшло право вимоги грошових кредитних коштів в розмірі визначеному постановою Донецького апеляційного господарського суду від 25.12.2013 у справі №905/5359/13. При цьому відступлення права вимоги за іпотечним договором, за умови одночасного відступлення права вимоги за основним зобов'язанням, не суперечить вимогам законодавства (ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про іпотеку»). Також, зміна кредитора у зобов'язанні на підставі спірного договору не впливає та не змінює прав та обов'язків позивача, змінилась лише особа кредитора, на користь якої мають бути виконані кредитні та забезпечувальні зобов'язання. Крім того, вказує відповідач 2 і на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, оскільки недійсність спірного договору відступлення права вимоги є предметом розгляду справи №2/255/1272/2014(255/4026/14-ц) за позовом Лаврової А.Г. до ТОВ «Восход», ПП «Магазин «Вікторія» та ПАТ «Промінвестбанк» і ТОВ «Авіс Фінанс» про визнання недійсними договорів відступлення права, яку передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва і провадження в якій ще триває.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1, також, просив залишити її без задоволення зазначивши про укладення договору відступлення права вимоги з дотримання вимог законодавства.

ТОВ «Восход» (третя особа) подало до суду письмові пояснення в яких просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва без змін та підтримала позицію відповідачів 1, 2.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, проте подав до суду клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів та відкладення розгляду справи в зв'язку з хворобою представника. Розглянувши подане клопотання колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення враховуючи наступне.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду скарги, також врахувавши, що представник позивача був присутнім в попередніх засіданнях суду апеляційної інстанції та надавав свої пояснення щодо суті спору. Отже, постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

22.12.2009 року між ТОВ "Восход" (позичальник) та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) укладено кредитний договір №20-1327/2-1, за умовами якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі 446 300 000грн. на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, встановлені цим договором.

В забезпечення виконання кредитного договору між ПП "Магазин Викотория" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" 22.12.2009 року укладено іпотечний договір №20-1329/3-1 із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя.

03.04.2014 року між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (первісний іпотекодержатель) та ТОВ "АВІС ФІНАНС" (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги №39/248-2, відповідно до умов якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за іпотечним договором із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя №20-1327/2-1 від 22.12.2009р., посвідчений Явдюк Н.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №1760, укладеним між первісним іпотекодержателем та ПП "Магазин Викотория", який забезпечує виконання ТОВ "Восход" умов кредитного договору №20-1327/2-1 від 22 грудня 2009р., разом із договорами про внесення змін до кредитного договору, що укладений між первісним іпотекодержателем та боржником.

Відповідно до п.1.2 договору про відступлення права вимоги, цей договір укладено на підставі ст. 24 Закону України "Про іпотеку" у зв'язку з тим, що між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем укладено договір відступлення права вимоги №39/248 від 03.04.2014 року за основним (кредитним) договором, та в наслідок укладання цього договору до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за іпотечним договором, який забезпечує вимоги за основним договором.

ПП «Магазин Виктория» звернулось до суду з позовом про визнання договору відступлення права вимоги недійсним. В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що договір відступлення права вимоги №39/248 від 03.04.2014 року за кредитним договором та договір відступлення права вимоги № 39/248-2 від 03.04.2014 року за іпотечним договором за своєю правовою природою є договорами факторингу, а в силу вимог ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу не можуть бути роботи, послуги та інші блага в натуральній формі; ТОВ "АВІС ФІНАНС" не має статусу банківської та/або фінансової установи та, відповідно, не має права здійснювати права та обов'язки кредитодавця без отримання відповідної ліцензії. Крім того, позивач зазначає, що крім повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором від відповідача-1 до відповідача-2, позивач не отримав інших доказів про виконання договору, тому в силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. 548 ЦК України такий є недійсним та не підлягає забезпеченню. Отже, недійсність договору відступлення права вимоги № 39/248 від 03.04.2014 року за кредитним договором автоматично спричиняє недійсність договору відступлення права вимоги №39/248-2 від 03.04.2014 року за іпотечним договором.

Так, Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що законом не заборонено вчинення угод щодо відступлення права вимоги та відсутні обставини, з якими закон пов'язує недопустимість відступлення права вимоги.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

Так, відповідно до ч.1, 2 статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Отже, законом не передбачено обов'язкового повідомлення позивача, як іпотекодавця, про відступлення права вимоги, проте в матеріалах справи наявне повідомлення вих.№181-08-01-3/39-3 від 03.04.2014 року, яким відповідач 1 повідомив позивача про відступлення права вимоги (а.с. 73). За таких обставин не відповідають дійсності посилання позивача на неповідомлення його про відступку права вимоги.

Безпідставними є й посилання позивача про те, що укладений договір відступки права вимоги є договором факторингу, оскільки відповідно до ст. ч.1 статті 1077 ЦК України ознаками договору факторингу є, зокрема, його оплатний характер, тобто фактору має бути забезпечена можливість одержання винагороди за послуги по фінансуванню діяльності клієнта. Проте оспорюваним договором здійснена заміна кредитора в зобов'язанні без набуття додаткового доходу новим кредитором, оскільки в ньому передбачено, що розрахунок здійснюється у повному обсязі від отриманої суми боргу без будь-яких дисконтів та премій за стягнення з боржника грошових зобов'язань.

Також судом встановлено безпідставність тверджень позивача про те, що відповідач 2 не є фінансовою установою та не може здійснювати функцію кредитування, оскільки згідно з додатком до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи (ФК № 352) ТОВ "АВІС ФІНАНС" має право здійснювати такі види фінансових послуг без отримання ліцензії та/або дозволів: надання гарантій; надання позик; надання поручительств; залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; факторинг; надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів; фінансовий лізинг.

Щодо недійсності похідного зобов'язання у випадку визнання недійсним основного зобов'язання, судом першої інстанції правомірно зазначено наступне.

Зі змісту статті 1 ЗУ "Про іпотеку" та ч. 1 статті 575 ЦК України вбачається, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, тобто є похідним від основного зобов'язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Договір відступлення права вимоги № 39/248-2 від 03.04.2014 року за іпотечним договором укладався у відповідності зі статтею 24 ЗУ "Про іпотеку" у зв'язку з тим, що відповідач 1 відступив відповідачу 2 свої права вимоги і за кредитним договором на підставі договору відступлення права вимоги № 39/248 від 03.04.2014 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази недійсності договору про відступлення права вимоги № 39/248 від 03.04.2014 року, а тому посилання позивача на статтю 548 ЦК України є необґрунтованими.

За викладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірний договір не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільним та відповідає їхній внутрішній волі, тобто відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача в поданій апеляційній скарзі є безпідставними, не свідчать про недійсність договору та не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2014 у справі №910/11254/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу приватного підприємства "Магазин "Виктория" - без задоволення.

2. Справу № 910/11254/14 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко