ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2015 рокуСправа № 912/4199/14
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В., розглянувши у засіданні справу № 912/4199/14

за позовом: Міністерства юстиції України в інтересах держави Україна

до відповідачів:

- Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради

- Олександрійської міської ради Кіровоградської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Державна казначейська служба України

- Відділ державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції

- Підрозділ примусового виконання рішень Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Кіровоградській області

на стороні відповідача - Департамент соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації

про стягнення 113173,34 грн,

представники учасників судового процесу:

від позивача - Антонов А.А. , довіреність № 02-5/01.1-22/92 від 20.01.15 ;

від відповідача 1 - Назаренко О.А., розпорядження № к-508-р від 24.10.2006 року;

від відповідача 1 - Хроненко І.В., довіреність № 312/21 від 29.01.15;

від відповідача 2 - участі не брали;

від 3-ї особи (ППВР ВДВС ГУЮ у Кіровоградській області) - Красна А.О., довіреність № б/н від 11.12.14;

від 3-іх осіб (ДКС України, ВДВС Олександрійського МУЮ, ДСЗН Кіровоградської ОДА) - участі не брали.

Міністерство юстиції України в інтересах держави Україна звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь Державного бюджету України збитків, завданих Державному бюджету України у сумі 113 173,34 грн.

Позовні вимоги мотивовані нормами статей 2,11,15-17, 1166, 1191 Цивільного кодексу України, статей 2,3,8,9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". Позивач також обґрунтовує позовні вимоги тим, що державі Україна були заподіяні збитки у сумі 113 173,34 грн у зв'язку з виконанням Державою України рішення Європейського суду з прав людини за заявою № 22722/07 та 99 інших заяв у справі "Штабовенко та інші проти України".

22.12.2014 позивачем подано пояснення щодо позовних вимог за № 15189/01.1-1/02 від 22.12.2014.

29.01.2015 позивач у своїх письмових пояснених № 1441/01.1-5/02 надав роз'яснення щодо заперечень Департаментом соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації та вказав на те, що гр. Биша С.М. є спадкоємцем позивача у цивільній справі за позовом Биши С.С.

Відповідач-1 у своєму відзиві на позов від 23.12.2014 № 5285/21 позовні вимоги заперечує та просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Свої заперечення відповідач-1 мотивує тим, що Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради є структурним підрозділом Олександрійської міської ради, є підзвітним та підконтрольним міській раді і її виконавчому комітету, департаменту соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації та утримується за рахунок коштів місцевого бюджету.

Відповідач вказує на те, що ст. 87 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми соціального захисту громадян, здійснюються у встановленому порядку за рахунок наявних надходжень до загального фонду державного бюджету в межах обсягів призначень, передбачених в Державному бюджеті України.

У своїх відзиві на позов відповідач-1 зазначає, що за своїми зобов'язаннями відповідає лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить відповідач-1, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями відповідача-1. Це формулювання не встановлює підставу для пред'явлення вимоги до держави, бо хоч відповідальною і визнається держава, але ж вона відповідає в особі відповідача, який фінансується з бюджету. За відсутності бюджетного призначення орган, до сфери управління якого належить відповідач, нести відповідальність не може, у зв'язку з цим субсидіарна відповідальність відповідно перекладається на власника бюджетних коштів, яким в кінцевому рахунку є держава.

30.01.2015 відповідачем подано до суду клопотання № 260/21 про залучення до матеріалів справи копії правовстановлюючих документів, кошторисів та звернень і відповідей щодо виділення грошових коштів для погашення заборгованості за судовими рішеннями.

Відділ ДВС Олександрійського МУЮ у своїх клопотаннях № 27 від 05.01.2015 та № 2275 від 27.01.2015 просить розгляд справи здійснювати без його представника та подав до матеріалів справи копію акта про вилучення виконавчого провадження щодо примусового виконання постанов Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відносно Буряк О.В. та Биша С.С. для знищення від 22.01.2014.

Департаментом соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації надано письмові пояснення від 25.12.2014 в яких, третя особа, позовні вимоги не визнає та вважає їх не обґрунтованими і не законними.

Відповідач -2 Олександрійська міська рада Кіровоградської області та третя особа ДКС України участі своїх представників в засідання суду не забезпечили, витребуваних судом документів не подали. Водночас господарський суд вважає останніх такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення засідання суду в силу наступного.

Згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Господарський суд надіслав процесуальні документи у справі за адресою відповідача-2 та ДКС України за якою міська рада та ДКС зареєстровано в ЄДРПОУ. Відомості щодо іншої адреси відповідача в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, враховуючи приписи постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарським судом виконано вимоги частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, 3-ї особи, обговоривши усі обставини справи, оцінивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29.01.2008 частково задоволено позовні вимоги Буряка Олександра Володимировича та стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради 4786,50 грн щорічної допомоги на оздоровлення та судові витрати. Постановою вказаного суду від 15.04.2008 стягнуто з Олександрійського управління праці та соціального захисту населення на користь Буряка Олександра Володимировича 2200,00 грн недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 рік та витрати на юридичну допомогу.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.02.2008 стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь Биша С.С. (спадкоємець Биша С.М.) 8201,50 грн недоплаченої суми щорічної допомоги на оздоровлення за 2000-2005 роки та судові витрати.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.05.2008 стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради на користь Ялпута Віктора Сергійовича 1770,30 грн недоплаченої суми щорічної разової допомоги за 2007 та судові витрати.

Однак, відповідачем дані рішення суду тривалий час не виконувались, внаслідок чого Буряк О.В., Биша С.М., Ялпута В.С. звернулись за захистом до Європейського суду з прав людини.

За результатами розгляду заяв № 61576/09 (дата подання 11.11.2009) поданої Биша С.М., № 59650/09 (дата подання 22.10.2009) поданої Буряком О.В., № 61111/09 (дата подання 04.11.2009) поданої Ялпута В.С. в рамках справи № 22722/07 Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) "Штабовенко та інші проти України", Європейським судом встановлено порушення Україною пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 13 та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, у зв'язку з чим зобов'язано державу Україна сплатити протягом трьох місяців 3000 євро кожному із заявників (зокрема: Буряк О.В., Биша С.М., Ялпута В.С.) заборгованість за рішеннями національного суду та 1500 євро, як відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Європейського суду з Державного бюджету України на рахунки Буряк О.В., Биша С.М., Ялпута В.С. сплачено присуджені Європейським судом кошти у сумі 31453,25 грн, що еквівалентно 3 000,00 євро, пеню 192,64 грн, 7097,57 грн заборгованість за національним рішенням - Буряку О.В.; 31585,14 грн, що еквівалентно 3 000,00 євро, пеню 242,20 грн, 8601,50 грн заборгованість за національним рішенням - Биша С.М.; 31585,14 грн, що еквівалентно 3 000,00 євро, пеню 242,20 грн, 2 173,70 грн заборгованість за національним рішенням - Ялпуті В.С., всього 113 173,34 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 09.09.2013 № 2629, № 21.10.2013 № 4470, від 20.06.2014 № 298, від 04.09.2013 № 2030, від 21.10.2013 № 4478, від 20.06.2014 № 303, від 04.09.2013 № 2026, від 21.10.2013 № 4474 та від 20.06.2014 № 300.

26.06.2014 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП№38101270, №38124604, №38124394 з примусового виконання рішення №22722/07 від 25.04.2013 винесеного Європейським судом з прав людини, в якій встановлено, що рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом; грошові кошти перераховані стягувачам платіжним дорученням № 2629 від 04.09.2013 у розмірі 31453,25 грн, платіжним дорученням № 4470 від 21.10.2013 перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду в розмірі 192,64 грн, платіжним дорученням № 298 від 20.06.2014 перерахована заборгованість за рішеннями національного суду в розмірі 7097,57 грн; платіжним дорученням № 2030 від 04.09.2013 у розмірі 31585,14 грн, платіжним дорученням № 4478 від 21.10.2013 перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду в розмірі 242,20 грн, платіжним дорученням № 303 від 20.06.2014 перерахована заборгованість за рішеннями національного суду в розмірі 8601,50 грн; платіжним дорученням № 2626 від 04.09.2013 у розмірі 31585,14 грн, платіжним дорученням № 4474 від 21.10.2013 перерахована пеня за несвоєчасне виконання рішення Європейського суду в розмірі 242,20 грн, платіжним дорученням № 300 від 20.06.2014 перерахована заборгованість за рішеннями національного суду в розмірі 2173,70 грн.

Вказані кошти перераховані з Державного бюджету України.

При розгляді даного спору господарський суд враховує наступне.

17.07.1997 Україна ратифікувала Європейську Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і окремі Протоколи до неї, які у відповідності до Закону України від 10.12.1991 "Про дію міжнародних договорів на території України" стали невід'ємною частиною національного законодавства, а у відповідності до Закону України від 22.12.1993 "Про міжнародні договори України" мають пріоритет норм у разі їх колізії з національним законодавством. Рішення Європейського Суду, які набрали статусу остаточного, підлягають обов'язковому виконанню державою - відповідачем.

У зв'язку із обов'язком України виконувати рішення Європейського суду у справах проти України, Верховною Радою України 23.06.2006 прийнято Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі Закон). Статтею 2 цього Закону встановлено, що рішення Європейського суду є обов'язковим для виконання Україною.

Частиною 5 статті 9 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (із змінами і доповненнями) (далі - Закон) встановлено обов'язок Органу представництва звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виплати відшкодування стягувачу.

Органом представництва згідно зі статтею 1 вказаного Закону та постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (із змінами і доповненнями) є Міністерство юстиції України.

Відповідно до ст.2 Закону, рішення Європейського суду є обов'язковим для виконання Україною відповідно до вищезазначеної статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 2 Цивільного кодексу України врегульовано, що держава є учасником цивільних відносин.

Відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України, держава набуває та здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно ст. 9 Закону та ст.ст. 15-17 Цивільного кодексу України, Міністерство юстиції України, як орган представництва, звертається до суду за захистом цивільних прав та інтересів держави шляхом відшкодування заподіяних збитків у межах, на підставі та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

При зверненні до господарського суду із позовною заявою позивач посилається на те, що Управління праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради (відповідач-1) є винним у тривалому невиконанні постанов Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області, якими відповідача-1 зобов'язано сплатити заявникам заборгованість з недоплаченої щорічної грошової допомоги, а отже, є винним у заподіянні державі матеріальних збитків, тому відповідач-1 має відшкодувати державі виплачені нею кошти в розмірі 113 173,34 грн.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги також тим, що сплачена з Державного бюджету України сума у розмірі 113 173,34 грн є збитками Державного бюджету України. Відтак, посилаючись на норми ст. 1191 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що відшкодування шкоди, завданої іншою особою, зумовлює виникнення права зворотної вимоги до безпосереднього порушника у розмірі виплаченого відшкодування, просить стягнути зазначену суму з Управління соціального захисту населення Гайворонської районної державної адміністрації.

Відповідно до норм ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є встановлення судом наступних обставин: наявність вини у діях (бездіяльності) відповідної особи; причинного зв'язку між неправомірними діями чи бездіяльністю та шкодою; наявність реальної шкоди, що може бути обчислена у грошовому еквіваленті.

Так, у зв'язку з недотриманням відповідачем-1 законодавства в сфері соціального забезпечення Буряк О.В., Биша С.М., Ялпута В.С. були змушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язок виконання рішення покладався саме на відповідача протягом усього строку існування заборгованості по сплаті коштів за вищевказаним рішенням суду.

Однак, відповідачем-1 не подано до матеріалів справи на вимогу суду доказів, які свідчать, що відповідачем вживались достатньо дієві заходи, спрямовані на погашення заборгованості за рішенням суду.

Крім того, з письмових пояснень відповідача-1 вбачається, що останній за своїми зобов'язаннями відповідає лише коштами, що перебувають у його розпорядженні та посилається на відсутність коштів на його рахунках.

Господарський суд звертає увагу сторін на той факт, що не може вважатися перешкодою у виконані рішень національних судів відсутність фінансування чи фінансування за рахунок бюджетних коштів з відповідним призначенням.

За загальним правилом ст.614 Цивільного кодексу України відсутність вини доводиться заподіювачем шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відсутність своє вини відповідачем не доведено, матеріалами справи цей факт не підтверджений.

За приписами ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, рішення судів та інші юридичні факти.

У вищевказаній справі, що розглядалась Європейським судом, відповідач - держава Україна зазнав витрат за наслідками порушених управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради, прав Буряк О.В., Биша С.М., Ялпута В.С.

Отже, сплачена Державою Україна загальна сума 113 173,34 грн за рішенням Європейського суду є збитками Державного бюджету України.

Частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, зі змісту наведених норм вбачається, що держава Україна в особі Міністерства юстиції має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що саме винні дії відповідача-1 призвели до понесення Державою України збитків у загальному розмірі 113 173,34 грн, та результатом саме його неправомірних дій є заподіяння державі матеріальних збитків і іншого відповідачем-1 не доведено.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Заперечення відповідача-1 щодо неможливості виконання рішень національного суду до уваги не приймаються, оскільки вони не підтверджені належними доказами у розумінні приписів Господарського процесуального кодексу України (ст.ст 33,34).

Заперечень Департаменту соціального захисту населення Кіровоградської обласної державної адміністрації спростовуються матеріалами справи та поясненнями позивача № 1441/01.1-5/02 в яких останній вказує на набрання законної сили 05.08.2008 постанови Олександрійського міськрайоного суду у цивільній справі за позовом Биши С.С.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради збитків завданих Державному бюджету України в сумі 113 173,34 грн обґрунтовані матеріалами справи, не спростовані відповідачами і підлягають до задоволення у повному обсязі.

В задоволенні позовних вимог відносно відповідача 2 - Олександрійської міської ради Кіровоградської області господарський суд дійшов висновку про відмову, оскільки матеріали справи не містять належних доказів в розумінні норм ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, а позивачем не доведено, що саме Олександрійська міська рада є розпорядником грошових коштів, які виділяються та спрямовані на виконання постанов Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за цивільними позовами Буряк О.В., Биша С.С., Ялпута В.С.

Відповідно до норм ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у даній справі покладаються на відповідача-1 та стягуються у доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33,34,44,49, 82-85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги відносно відповідача-1 Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради задовольнити повністю.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 109, ідентифікаційний код 03197641) на користь Державного бюджету України (рахунок 0028, код банку 820172, , банк отримувача Державна казначейська служба України, м. Київ, отримувач Державна казначейська служба України) збитки, завданні Державному бюджету України в сумі 113 173,34 грн.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Олександрійської міської ради (28000, Кіровоградська область, м. Олександрія, вул. Шевченка, 109, ідентифікаційний код 03197641) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у м.Кіровограді/м.Кіровоград/22030001, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Кіровоградській області, МФО 823016, р/р 3002, ідент. код 38037409, КБКД 22030001 "Судовий збір") - судовий збір в сумі 2 263,47 грн.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

В задоволенні позовних вимог відносно відповідача 2 - Олександрійської міської ради Кіровоградської області відмовити повністю.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 04.02.2015.

Суддя Т. В. Макаренко