ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06.02.15р. Справа № 904/715/15

Суддя господарського суду Крижний О.М., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Подія Істейт", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у сумі 100 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Подія Істейт" звернулося до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованість у сумі 100 00,00 грн.

Розглянувши позовні матеріали господарський суд дійшов до висновку про повернення позовної заяви без розгляду з наступних підстав.

1) До позовної заяви не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі (п.4 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 5.1. роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 04.03.98р. №02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" платіжні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі. Копії платіжних документів не можуть бути доказом сплати судового збору.

Відповідно до Інформаційного листа Державної судової адміністрації України № 12-6621/11 від 10.11.2011 року доказом сплати судового збору є оригінал квитанції кредитної установи, яка прийняла платіж, а при перерахуванні судового збору з рахунка платника - останній примірник платіжного доручення.

Відповідно до ч.2 ст.36 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, оскільки чинним законодавством передбачено, що допустимим доказом сплати судового збору є виключно оригінал платіжного доручення, то його копія не є належним і допустимим доказом.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 27 липня 2011 року по справі № 38/16-63.

Позивач в якості доказу сплати судового збору надав копію квитанції №0.0.344533017.1 від 03.02.2015 року у сумі 2 000,00 грн.

Таким чином, копія наведеної квитанції не є належним доказом сплати судового збору.

2) Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

У поданій до суду позовній заяві позивач зазначив наступну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Подія Істейт": 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Володі Дубініна, 8.

У той же час, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням позивача є наступна адреса: 49000, АДРЕСА_1.

Також, господарський суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.54 ГПК України позовна заява повинна містити у тому числі ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності.

У поданій до суду позовній заяві позивач не сказав ідентифікаційного номеру відповідача.

Окрім того суд звертає увагу, що згідно правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у Постанові від 04.12.2012 року по справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

На підставі викладеного, керуючись ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п.п. 2, 4 ч.1 ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток:

- позовна заява з додатками на 21-му аркуші.

Суддя О.М. Крижний