ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2015 р.Справа № 916/4802/14

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Одеська обл., м.Южне);

До відповідача: Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" (Одеська обл., м. Южне);

про стягнення 58944,61 грн.

Суддя Волков Р.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 (особисто, за паспортом), ОСОБА_3 (за договором).

Від відповідача: Тимків О.В. (директор).

СУТЬ СПОРУ: 28.11.2014р. за вх. №4943/14 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" (далі - Відповідач) про стягнення суми витрат від інфляції в розмірі 51968,06 грн., 3% річних у розмірі 6976,55грн.

Позивач на позовних вимогах наполягає, в обгрунтування яких посилається на невиконання відповідачем постанови Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2014р. по справі №916/2668/13, якою позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 300000 грн. боргу, 3% річних у сумі 4093,15 грн., витрати від інфляції у сумі 3311,412 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., 6148,09 судового збору за подання позову та 3074,04 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Також позивач наполягає, що відповідачем не виконується ухвала господарського суду Одеської області від 04.06.2014р. по справі №916/2668/13 про розстрочку виконання вищезазначеної постанови.

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, надавши письмовий відзив, в обгрунтування своїх заперечень посилається на платіжні доручення щодо сплати боргу за рішенням суду.

У судовому засіданні від 26.01.2015р. проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін проаналізувавши норми чинного законодавства, що стосуються суті спору, суд встановив наступне.

Як встановлено судам першої та апеляційної інстанцій по справі №916/2668/13 28.12.2011р. між Комунальним підприємством "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №094/12 щодо реалізації хлібобулочних виробів.

Так, 12 січня 2014 року постановою Одеського апеляційного господарського суду по справі №916/2668/13 (яка на час розгляду справи набрала законної сили та є чинною) позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 300000,00 грн. боргу, 3% річних у сумі 4093,15 грн., витрати від інфляції у сумі 3311,412 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., 6148,09 грн. судового збору за подання позову та 3074,04 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.06.2014р. по справі №916/2668/13 (яка на час розгляду справи набрала законної сили та є чинною) суд ухвалив розстрочити виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 21.01.2014р по справі № 916/2668/13 в частині стягнення - з Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" боргу в сумі 300000,00 грн., 3% річних у сумі 4093,15 грн., витрати від інфляції у сумі 3311,41 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн., 6148,09 грн. судового збору за подання позову та судового збору за подання апеляційної скарги 3074,04 грн. всього на суму 321626,69 грн. шляхом її погашення строком у три роки за встановленим ухвалою графіком.

Як зазначає Позивач, Відповідач порушує терміни виконання грошового зобов'язання, що встановлені ухвалою господарського суду Одеської області від 04.06.2014р., у зв'язку з чим нарахував Відповідачу суму витрат від інфляції в розмірі 51968,06 грн., 3% річних у розмірі 6976,55 грн.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Так, заборгованість Відповідача перед Позивачем станом на листопад 2014 року становить 276955,92 грн. (з урахуванням часткового погашення заборгованості).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Між тим, слід зазначити, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості, у тому числі стосовно яких є ухвала про відстрочку або розстрочку виконання, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Так, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому вищезазначені норми не обмежують права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Така ж правова позиція визначена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011р. №13/210/10, від 12.09.2011р. №6/433-42/183, у постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011 N 11/109.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція)

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (постанова від 05.04.2011 N 23/466).

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.97 N 62-97р. для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, помножити між собою.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Згідно розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи, Позивач нарахував Відповідачу суму витрат від інфляції за період з 01.02.2014р. по 31.10.2014р., що складає 51968,06 грн., та 3% річних за період з 21.01.2014р. по 22.11.2014р., що складає 6976,55 грн. (розрахунок у матеріалах справи).

Суд встановив, що при розрахунку сум витрат від інфляції та 3% річних Позивач не врахував сплаченої Відповідачем суми 434,08 грн. згідно платіжного доручення №898 від 03.10.2014р.

Таким чином, враховуючи, що при перевірці розрахунків витрат від інфляції та 3% річних було встановлено часткову помилковість їх нарахування, загальна сума витрат від інфляції, яка підлягає стягненню в межах даного позову, складає 51887,69 грн., а 3% річних - у розмірі 6965,63 грн.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" про стягнення 58944,61 грн. підлягають частковому задоволенню.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" про стягнення 58944,61 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "ЮЖНЕНСЬКА ПАЛЯНИЦЯ" (65481, Одеська обл., м. Южне, вул. Приморська, буд. 9, р/р 5002 в ОФ ПАТ „Приватбанк" м. Южне, МФО 328384, ІПН 30, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65481, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 в Філії „Одеське РУ „Банк Фінанси та Кредит", МФО 328823, ІПН НОМЕР_1) суму витрат від інфляції у розмірі 51887 (п'ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) 69 коп., суму 3% річних у розмірі 6965 (шість тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) 63 грн. коп., 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, судовий збір в розмірі 1824 (одна тисяча вісімсот двадцять чотири) грн. 17 коп.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 30 січня 2015 р.

Суддя Р.В. Волков