КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Справа№ 927/1662/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Ігнатенко К.Е. - за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.11.2014 р.

у справі № 927/1662/14 (суддя Кушнір І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг", с. Сергіївка Прилуцького р-ну Чернігівської обл.

про стягнення 50 087,25 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Хавестер" звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" про стягнення з відповідача на свою користь простроченої заборгованості з урахуванням індексу інфляції у сумі 42 227,15 грн., 3 % річних за користування коштами у сумі 1249,65 грн., пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у сумі 6610,09 грн., а разом 50 087,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються зобов'язання за договором на виконання сільськогосподарських робіт №0000777 від 01.07.2013 р. в частині оплати виконаних робіт.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 13.11.2014 р. у справі №927/1662/14 позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хавестер" 36993 грн. основного боргу, 2411 грн. 13 коп. пені, 1234 грн. 45 коп. 3% річних, 5234 грн. 51 коп. інфляційних та 1827 грн. на відшкодування судового збору, в стягненні 4198 грн. 96 коп. пені та 15 грн. 20 коп. 3% річних відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято внаслідок неповного з'ясування обставин справи та з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хавестер" (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (Замовник) укладений договір №0000777 на виконання сільськогосподарських робіт (Договір).

У відповідності до п.1.1, п.1.2. Договору Замовник доручає, а Виконавець (Позивач) приймає на себе зобов'язання виконати відповідно до умов даного Договору сільськогосподарські роботи: збирання врожаю зернових культур та рапсу на орендованих Замовником землях. Замовник зобов'язується прийняти виконані сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим Договором.

Відповідно до п.2.1., п.2.2., п.2.4. Договору Виконавець забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим Договором, в терміни з 01 липня 2013 року по 15 серпня 2013 року. Місце виконання робіт: орендовані Замовником земельні ділянки на території Чернігівської області. Конкретні границі земельних ділянок, на яких повинні бути виконані сільськогосподарські роботи, доводяться Замовником Виконавцю в процесі виконання останнім своїх зобов'язань за цим Договором. Виконавець забезпечує виконання робіт, передбачених цим Договором, із використанням наступних комплексів власної сільськогосподарської техніки та агрегатів: комбайн John Deere 9610, державний №36877ВЕ- 1 одиниця.

Згідно п.3.1, п.3.2. Договору вартість робіт за Договором визначається виходячи з фактичних обсягів робіт та розцінок: збирання рапсу - 400 (чотириста) грн./га, в тому числі ПДВ; збирання зернових культур - 350 (п'ятсот п'ятдесят) грн./га, в тому числі ПДВ; та сплачується Замовником Виконавцю шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця, зазначений у даному Договорі. Загальна вартість сільськогосподарських робіт, фактично виконаних Виконавцем за цим договором, фіксується сторонами в Акті прийомки-передачі виконаних робіт.

Відповідно до п.3.3., п.3.4. Договору Замовник здійснює попередню оплату в розмірі: без попередньої оплати. Неоплачена вартість робіт сплачується Замовником Виконавцю по факту за виконані роботи на підставі Актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня їх підписання.

Згідно з п.4.1. Договору прийомка-передача виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами Акту прийомки-передачі виконаних робіт, що надається Виконавцем Замовнику в день закінчення виконання робіт.

За умовами п.5.1., п.5.3. Виконавець, зокрема, зобов'язаний виконати сільськогосподарські роботи якісно і в узгоджений термін, а також у відповідності з діючими в Україні нормами та відповідно до умов даного Договору, а Замовник зобов'язаний вчасно підписати Акт прийомки-передачі виконаних робіт відповідно до умов Договору, вчасно оплатити вартість виконаних робіт на основі рахунків Виконавця відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п.9.1. Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (у разі їх наявності) сторін і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Як вбачається з акту №ОУ-0000060 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.07.2013, який підписаними між сторонами та скріпленими печатками сторін, Виконавцем були надані Замовнику послуги по збиранню ріпаку та пшениці на загальну суму 106993,00 грн. Копія даного акту міститься в матеріалах справи.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2013, підписаного між сторонами та скріпленого печатками сторін, станом на 30.09.2013 заборгованість Відповідача становила 106993,00 грн.

Відповідач оплату за виконані роботи (надані послуги) здійснив частково, сплативши 70000,00 грн., що підтверджується виписками банку від 03.12.2013 на суму 50000,00 грн. та від 05.12.2013 на суму 20000,00 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

31.01.2014 р. Позивачем була надіслана Відповідачу претензія вих. №7 від 30.01.2014 про сплату заборгованості в сумі 36993,00 грн.

Надсилання зазначеної претензії спростовує твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивачем не було застосовано заходи досудового врегулювання спору.

Відповідач суму заборгованості не сплатив.

Пунктом 1.1. укладеного між сторонами 01.07.2013 договору №0000777 на виконання сільськогосподарських робіт, предметом Договору визначено саме сільськогосподарські роботи: збирання врожаю зернових культур та рапсу на орендованих Замовником землях. Досягнення ніякого конкретного матеріального результату, який би підлягав передачі Відповідачу, даний Договір не передбачає.

Сам по собі предмет договору - саме збиранню врожаю зернових культур та рапсу (а не його вирощування, як факт створення, з метою наступної передачі) споживається в процесі відповідної роботи комбайна.

Ціна визначена сторонами в п.3.1. Договору лише з розрахунку одиниці площі збирання, а саме 1 га.

Сторони в договорі визначені саме як замовник та виконавець, а не замовник та підрядник.

Таким чином, укладений між сторонами 01.07.2013 договір №0000777 на виконання сільськогосподарських робіт є договором саме про надання послуг.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умовами ч.2 ст.193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 6.3. Договору за прострочення оплати виконаних робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної ставки Нацбанку України (що діяла у період, за який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати, передбачених умовами Договору, Позивач просить стягнути з Відповідача пеню у розмірі 6610,09 грн. за період з 09.08.2013 по 24.09.2014.

Разом з тим, як визначено в п.3.4. Договору, неоплачена вартість робіт сплачується Замовником Виконавцю по факту за виконані роботи на підставі Актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня їх підписання.

Акт №ОУ-0000060 здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписаний між сторонами 31.07.2013.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що останнім днем виконання зобов'язання є 14.08.2013, тобто прострочення виконання зобов'язання фактично виникло з 15.08.2013, а не з 09.08.2013, як зазначено позивачем у позові.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п.2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань роз'яснено% щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Як було зазначено, останнім днем виконання зобов'язання є 14.08.2013, то вірним періодом нарахування пені, з урахуванням положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, є період з 15.08.2013 по 13.02.2014, що фактично складає 183 календарних дні.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 2411,13 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з Відповідача 3% річних у сумі 1249,65 грн. за період з 09.08.2013 по 24.09.2014.

Враховуючи, що фактично останнім днем виконання зобов'язання є 14.08.2013, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 1234,45 грн. за період з 15.08.2013 по 24.09.2014.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 5234,51 грн. інфляційних за період з 09.08.2013 по 24.09.2014 згідно розрахунку, наведеного у позовній заяві.

Як вбачається з наданого Позивачем розрахунку, інфляційні нараховані за період з 09.08.2013 по 24.09.2014 в сумі 5234,51 грн.

Оскільки, період прострочення оплати розпочався з 15.08.2013, то з урахуванням викладеного, інфляційні повинні бути нараховані за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року.

За результатами здійсненої місцевий господарським судом обґрунтованої перевірки нарахування позивачем заявленої до стягнення суми інфляційних вірно встановлено, що розмір інфляційних за період з вересня 2013 року по вересень 2014 року, перерахований у відповідності до приписів чинного законодавства, становить 6461,25 грн., а отже є більшим, ніж заявлено до стягнення Позивачем.

Враховуючи, що збільшення розміру позовних вимог є правом Позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким Позивач не скористався, а суд не наділений правом самостійно збільшувати розмір позовних вимог, тому позовні вимоги в частині стягнення інфляційних підлягають задоволенню в сумі, заявленій до стягнення позивачем, а саме 5234,51 грн.

Відповідач доказів своєчасної оплати за виконані роботи (надані послуги) згідно договору, як і доказів, які б спростовували вищевикладені обставини, не надав.

Таким чином, позов підлягає задоволенню в частині стягнення 36993,00 грн. основного боргу, 2411,13 грн. пені, 1234,45 грн. - 3% річних та 5234,51 грн. інфляційних.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що судом першої інстанції неправомірно розглянуто справу за відсутності представника відповідача з огляду на наступне.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Так, ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 23.10.2014 р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.11.2014 р. Дана ухвала вручена відповідачу 01.10.2014 р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 04.11.2014 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача розгляд справи був відкладений на 13.11.2014 р. Дана ухвала вручена відповідачу 07.11.2014 р., що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Однак, відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, явку свого представника в судові засідання не забезпечив, не повідомив про причини неявки, а тому суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову частково, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення суду першої інстанції відповідає законодавству, матеріалам справи та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 13.11.2014 р. у справі № 927/1662/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/1662/14 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв