КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа№ 910/22315/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Євдокимові Є.О.

розглядаючи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.12.2014

у справі №910/22315/14 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз», м. Київ,

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вялова Анастасія Павлівна, м. Київ,

про виплату страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 28 545,42 грн -

за участю представників:

від позивача: Городецький А.К. - представник (довіреність №б/н від 14.03.2014);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 28 545,42 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 порушено провадження у справі №910/22315/14 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вялову Анастасію Павлівну.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі №910/22315/14 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий союз» 28 462,29 грн. страхового відшкодування та 1 821,68 грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.12.2014 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження та призначено в судове засідання на 02.02.2015.

В судовому засіданні 02.02.2015 представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв'язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Відповідач та третя особа своїх уповноважених представників в судове засідання не направили, про поважність причин неявки в судове засідання не повідомили та не заявили клопотань про відкладення розгляду справи.

Судова колегія, порадившись на місці та вислухавши думку представника позивача, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами та у відсутність уповноважених представників учасників судового процесу.

02.02.2015 у справі № 910/22315/14 колегією суддів було проголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду.

Дослідивши наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2013 між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» та Поліщук Любов'ю Андріївною було укладено договір добровільного комплексного страхування автотранспортних засобів №01-0133-13-ТЗ, відповідно до п.8.1.4 якого позивач зобов'язувався відшкодовувати доцільні витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку по рятуванню застрахованого транспортного засобу та зменшенню розміру збитків в межах, передбачених цим договором.

Об'єктом страхування за цим договором є транспортний засіб Тойота Ленд Крузер 200, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер АА0077НВ, № кузова JTMCX05J704022046, вартістю 780 000,00 грн (п.1.5).

У відповідності до п. 1.11 договір діє з 04.10.2013 року по 03.10.2014 року.

20.12.2013 по вулиці Горького в місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля КІА, державний реєстраційний номер АА 4271ОМ, під керуванням водія Вялової Анастасії Павлівни та автомобіля Тойота Ленд Крузер 200, державний реєстраційний номер АА0077НВ, під керуванням водія Поліщук Олександра Вікторовича, що підтверджується довідкою ВДАІ Голосіївського РУ ГУМВС України в м. Києві №9323232 від 23.12.2013, з якої вбачається, що відомості про дану пригоду були внесені до Журналу реєстрації заяв про злочини (Журнал обліку ДТП) 20.12.2013.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва у справі № 752/529/14-п Вялову А.П. було визнано винною в порушенні Правил дорожнього руху України та скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України, яке мало місце 20.12.2013 за участю застрахованого позивачем автомобіля Тойота Ленд Крузер 200, державний реєстраційний номер АА0077НВ.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Тойота Ленд Крузер 200, державний реєстраційний номер АА0077НВ було пошкоджено, а його власнику та вигодонабувачу за договором добровільного комплексного страхування автотранспортних засобів №01-0133-13-ТЗ від 30.09.2013 завдано матеріальної шкоди.

На виконання умов договору добровільного страхування та Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) №16 від 30.09.2009 позивачем було проведено розрахунок страхового відшкодування №2/4 від 14.01.2014 та складено страховий акт №2/4 від 14.01.2014.

За страховим випадком - дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 20.12.2013 за участю застрахованого автомобіля, згідно складеного розпорядження на виплату страхового відшкодування № 2/4 визначено суму страхового відшкодування в розмірі 28 545,42 грн, виплата якого за договором страхування підтверджується платіжним дорученням № 8630 від 31.01.2014 на суму 28 545,42 грн.

Відповідно до статті 979 ЦК України та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Крім того, розмір матеріальної шкоди встановлено наявним у справі Звітом від 10.01.2014 про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Тойота Ленд Крузер 200, державний реєстраційний номер АА 0077 НВ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, виконаного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт», який становить 28 462,29 грн.

За приписами частини 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Нормою ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, визначеної за результатом проведеної оцінки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що належним доказом в підтвердження оціненого розміру реальної вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнту його фізичного зносу є звіт суб'єкта оціночної діяльності про визначення вартості матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу в результаті його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді, складання якого є обов'язковим при визначенні збитків, що підлягають відшкодуванню згідно вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів».

Відтак, правомірним є визначення позивачем розміру страхового відшкодування на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 10.01.2014 та здійснення ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплати ПрАТ «Європейський страховий союз» страхового відшкодування в розмірі 28 462,29 грн.

Відповідно до статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Таким чином, позивач, виконавши свої зобов'язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, а судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля КІА, реєстраційний номер АА 4271ОМ, була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5873090, згідно якого ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000,00 гривень, а розмір франшизи складає 00,00 грн.

Враховуючи наведене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що особою, відповідальною за завдані збитки власнику транспортного засобу марки Тойота Ленд Крузер 200, реєстраційний номер АА0077НВ у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія».

Апеляційна скарга мотивована тим, що невиплата страхового відшкодування була зумовлена поведінкою позивача, яким, всупереч п.п. 2.4, 2.8 Рекомендацій Дирекції Моторного (транспортного) страхового бюро України, щодо вирішення питань у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, схвалених Президією Моторного (транспортного) страхового бюро України №153 від 27.04.2006, до заяви про виплату страхового відшкодування не було надано страховикові необхідних документів, які б достеменно підтверджували факт настання страхового випадку.

Колегія суддів з даними запереченнями скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне

Матеріали свідчать, що 11.06.2014 позивач звертався до відповідача з заявою про сплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 28 545,42 грн, вказуючи в ній вичерпні відомості щодо учасників дорожньо-транспортної пригоди, дати настання страхової події, номер і дату видачі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а крім цього, долучив до заяви в якості додатків копії документів, необхідних для з'ясування обставин настання страхової події, зокрема, даних про визначення розміру матеріального збитку, даних про розрахунок страхового відшкодування, відомості про виплату потерпілій особі страхового відшкодування.

Направлення позивачем вищевказаної заяви разом із необхідним пакетом документів на адресу відповідача та отримання останнім 25.06.2014 цієї поштової кореспонденції підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Зазначені дані встановлюються наступними засобами: письмовими та речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

За приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на час звернення з позовом до суду відповідач відповіді на вказану заяву не надав, вимоги позивача не задовольнив.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ПрАТ «Європейський страховий союз» суми страхового відшкодування у розмірі 28 462,29 грн та відмову в іншій частині позовних вимог.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі №910/22315/14 відповідає фактичним обставинам справи та прийняте з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі №910/22315/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 року у справі №910/22315/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22315/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

Г.А. Жук