РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23729/14 19.01.15
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Мінчук Юлії Анатоліївни

до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів від 25.07.2014 року, оформленого протоколом № 61 від 25.07.2014 року

Представники сторін:

від позивача: Товстуха С.В. - представник за довіреністю № 4935 від 17.11.2014 року;

Шепілов О.О. - представник за договором № 17/11/2014 про надання юридичних (адвокатських) послуг від 17 листопада 2014 року;

від відповідача: Радченко А.М. - представник за довіреністю № 560/11.5.2 від 23.10.2014 року.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Мінчук Юлії Анатоліївни до публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання недійсним рішення загальних зборів акціонерів від 25.07.2014 року, оформленого протоколом №61 від 25.07.2014 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона володіє 1717727 простих іменних акцій публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", що становить 0,0032% від загальної кількості акцій відповідача.

25.07.2014 року відбулись позачергові загальні збори акціонерів відповідача.

На думку позивача, рішення прийняті загальними зборами були прийняті з порушенням норм чинного законодавстві та вони порушують інтереси позивача та підлягають скасування.

У зв'язку з чим, позивач і звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.10.2014 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.11.2014 року.

18.11.2014 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про витребування доказів по справі, та документи на часткове виконання вимог ухвали суду від 31.10.2014 року.

В судовому засіданні 18.11.2014 року представники позивача підтримали подане клопотання про витребування доказів по справі, просили суд задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти поданого клопотання позивача про витребування доказів по справі, просив суд відмовити у задоволені.

Судом оголошено перерву до 02.12.2014 року.

В судовому засіданні 02.12.2014 року представники позивача підтримали подане клопотання про витребування доказів по справі, просили суд задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти поданого клопотання позивача про витребування доказів по справі, просив суд відмовити у задоволені.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів по справі.

Представники позивача підтримали подану заяву про забезпечення позову, просили суд задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти поданої заяви, просив суд відмовити у задоволені.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При цьому в заяві про вжиття заходів забезпечення позову має міститись мотивований висновок про те, як невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Проаналізувавши вищезазначену заяву та заслухавши пояснення представників сторін, суд визнав заяву позивача такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не обґрунтовано належним чином те, що невжиття заходів до забезпечення позову ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду.

Представники позивача подали суду додаткові докази по справі.

Судом оголошено перерву до 16.12.2014 року.

03.12.2014 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав додаткові заперечення по справі.

16.12.2014 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 16.12.2014 року представники позивача підтримали подане клопотання про відкладення розгляду справи, просили суд задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти поданого клопотання позивача .

Суд задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.12.2014 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

16.01.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

19.01.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про відкладення розгляду справи, про залучення до участі у справі третьої особи, клопотання про витребування доказів у справі.

В судовому засіданні 19.01.2015 року представники позивача підтримали клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про витребування доказів у справі та клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечував проти даних клопотань.

Суд відмовив у задоволенні поданих клопотань позивача про залучення до участі у справі третьої особи, клопотання про витребування доказів у справі та клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов.

Представники відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Мінчук Юлія Анатоліївна є акціонером публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк".

З виписки про стан рахунку в цінних паперах №002007 станом на08.04.2013 р. вбачається, що позивач володіє простими іменними акціями публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" кількістю 1717727 шт., номінальною вартістю 0,10 грн., що становить 0,0032% від загальної кількості акцій відповідача.

09.06.2014 року Спостережною радою ПАТ «ВТБ Банк» ухвалено рішення, оформлене протоколом № 13 про скликання позачергових загальних зборів акціонерів 25.07.2014 року з певним порядком денним. Серед низки питань було питання про збільшення розміру статутного капіталу ПАТ «ВТБ Банк» шляхом приватного розміщення додаткових акцій існуючої номінальної вартості за рахунок додаткових внесків.

Відповідно до статтей 47, 52 Закону України «Про акціонерні товариства» наглядова рада може прийняти рішення про проведення позачергових загальних зборів акціонерного товариства з визначення дати та порядку денного загальних зборів.

Частиною 1 статті 15 Закону України «Про акціонерні товариства» передбачено, що статутний капітал товариства збільшується шляхом підвищення номінальної вартості акцій або розміщення додаткових акцій існуючої номінальної вартості у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

Відповідно до пункту 3, 4 глави 1 розділу 2 Збільшення статного капіталу публічного або приватного акціонерного товариства затвердженого Рішенням НКЦПФР за № 822 від 14.05.2013р. зареєстрованого в Мінюсті за № 858/23390 від 01.06.2013р., збільшення статутного капіталу акціонерного товариства із залученням додаткових внесків здійснюється шляхом розміщення додаткових акцій існуючої номінальної вартості.

Повідомлення про скликання загальних зборів акціонерів відповідача опубліковано в газеті "Відомості комісії з цінних паперів та фондового ринку" 12.06.2014 року.

Судами встановлено, що позивач вчасно отримав повідомлення про проведення загальних зборів акціонерів відповідача та зміст його відповідає приписам чинного законодавства, а також те, що порядок скликання позачергових зборів 25.07.2014 року відповідачем дотримано.

25.07.2014 року відбулося засідання позачергових загальних зборів акціонерів відповідача, оформлене протоколом позачергових Загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» №61, де загальними зборами було, зокрема, розглянуто питання про збільшення статутного капіталу ПАТ «ВТБ Банк» шляхом приватного розміщення простих іменних акцій у кількості 12 000 000 000 штук номінальною вартістю 0,10 гривень кожна на загальну вартість 1 200 000 000 гривень за рахунок додаткових внесків.

А також, вирішено затвердити рішення про приватне розміщення акцій ПАТ «ВТБ Банк». Приватне розміщення акцій ПАТ «ВТБ Банк» здійснити виключно серед акціонерів ПАТ «ВТБ Банк», що є акціонерами на дату прийняття рішення про збільшення статутного капіталу шляхом розміщення акції. Розміщення акцій серед інших інвесторів не передбачено.

Позивач стверджує, а відповідач не заперечує проти того, що під час проведення загальних зборів акціонерів відповідача 25.07.2014 року позивач голосував проти збільшення статутного капіталу відповідача.

Позивач вважає, що вказані вище рішення, прийняті загальними зборами було прийнято з порушенням норм чинного законодавства України, вони порушують інтереси позивача і підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

При розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є:

- прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства);

- прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства).

Судом вищенаведених підстав не встановлено.

При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

В листі Верховного суду України від 01.08.2008 року «Практика розгляд судами корпоративних спорів» зазначено, що господарські суди також мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства обов'язково необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи такого порушення не встановлено, у господарського суду відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 1 статті 68 Закону України "Про акціонерні товариства" кожний акціонер - власник простих акцій товариства має право вимагати здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством належних йому голосуючих акцій, якщо він зареєструвався для участі у загальних зборах та голосував проти прийняття загальними зборами рішення про зміну розміру статутного капіталу.

Частиною 1 статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що ціна викупу акцій не може бути меншою, ніж їх ринкова вартість. Ціна викупу акцій розраховується станом на день, що передує дню опублікування в установленому порядку повідомлення про скликання загальних зборів, на яких було прийнято рішення, яке стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій. Ринкова вартість акцій визначається в порядку, встановленому статтею 8 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 статті 8 Закону України "Про акціонерні товариства" ринкова вартість емісійних цінних паперів визначається: для емісійних цінних паперів, які не перебувають в обігу на фондових біржах, - як вартість цінних паперів, визначена відповідно до законодавства про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність.

Згідно з роз'ясненнями Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку "Про порядок застосування розділу XII Закону України "Про акціонерні товариства" щодо здійснення обов'язкового викупу акціонерним товариством розміщених ним акцій" від 10.08.2010р. №7, ринковою вартістю цінних паперів, що перебувають в обігу на фондових біржах, є їх біржовий курс.

В матеріалах справи наявний лист-відповідь ПАТ «Фондова біржа ПФТС» №0500 від 12.06.2014 року в якому зазначено, що біржовий курс акції - іменні прості ПАТ «ВТБ Банк» розрахований за результатами торгів 11.06.2014 року склав 0,0940 грн. за один ЦП.

Рішенням Спостережної ради відповідача, оформленим протоколом №14 від 24.06.2014 року, затверджено ринкову вартість простих іменних акцій відповідача, на підставі даних про біржовий курс цих акції, наданих публічним акціонерним товариством "Фондова біржа ПФТС", станом на 11.06.2014 у розмірі 0,094 грн. за одну акцію.

Спостережна рада товариства затверджуючи ринкову вартість акцій, керується наданими їй відомостями про біржовий курс акцій на відповідну дату та самостійно не визначає їх вартість. Вказана позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2014 року у справі №910/7340/14.

Також, судом встановлено, що позивач не вимагав обов'язкового викупу його акцій.

Відповідно до ч.2 статті 69 Закону України "Про акціонерні товариства" протягом 30 днів після прийняття загальними зборами рішення, що стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акцій, акціонер, який має намір реалізувати зазначене право, подає товариству письмову вимогу. У вимозі акціонера про обов'язковий викуп акцій мають бути зазначені його прізвище (найменування), місце проживання (місцезнаходження), кількість, тип та/або клас акцій, обов'язкового викупу яких він вимагає.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що ринковою ціною цінних паперів, які перебувають в обороті на фондовому ринку, є біржовий курс цих цінних паперів, визначений за результатами біржових торгів на фондовому ринку й опублікований на веб-сайті фондової бірм, а ціна викупу акції встановлюється за станом на день, що передує дню опублікування повідомлення про проведення загальних зборів, на якому було ухвалене рішення, що стало підставою для вимоги обов'язкового викупу акції, при цьому оспорюване рішення загальних зборів акціонерів від 25.07.2014 року не змінює і не встановлює іншого розміру ніж визначено законодавством, порядок скликання загальних зборів не порушено, рішення не порушує вимоги чинного законодавства, статуту та положення про загальні збори акціонерного банка, а також не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 29.01.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий