ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа № 920/438/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 24.04.2012 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3445С/3-11) на рішення господарського суду Сумської області від 16.09.2014 р. у справі № 920/438/13

за позовом ФОП ОСОБА_2, м. Суми

до ФОП ОСОБА_3, м. Суми

про виділення в натурі частини нежитлового приміщення

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2013 р. ФОП ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом, в якому просив виділити йому в натурі у приватну власність Ѕ частку із спільного майна, що перебуває у спільній частковій власності - нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, припинити його право спільної часткової власності на Ѕ частку даного нежитлового приміщення та визнати за ним право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Рішенням господарського суду Сумської області від 24.09.2013 року (суддя Джепа Ю. А.) позов задоволено. Виділено в натурі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) належну йому на праві часткової власності Ѕ частину нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р., зафарбованого синім кольором, що складається з наступних приміщень: приміщення ІІ підвалу площею 33,8 кв.м, приміщення IV підвалу площею 2,0 кв.м, приміщення 2 (умивальник) першого поверху площею 1,6 кв.м, приміщення 3 (туалет) першого поверху площею 1,6 кв.м, приміщення 4 (підсобне) першого поверху площею 25,8 кв.м, приміщення 6 (душова) першого поверху площею 3,2 кв. м, частини приміщення 7 (цех) площею 309,55 кв.м, приміщення 14 (кабінет) другого поверху площею 18,6 кв.м, приміщення 15 (коридор) другого поверху площею 17,1 кв.м, та визнати право власності за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на вказані приміщення. Припинено право спільної часткової власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на Ѕ? частину нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3. Приміщення загального користування - вбиральню (літера С'), що належить на праві спільної часткової власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на підставі договору купівлі продажу Ѕ частки нежитлового приміщення від 05.03.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1054, залишити у спільній частковій власності. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) провести у нежитловому приміщенні (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, наступні переустаткування: до приміщення 4 першого поверху улаштувати ганок, улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок; закласти дверний отвір між приміщеннями 4 та 1 першого поверху, закласти проріз; улаштувати вхід до підвалу через приміщення IV; демонтувати дверний блок, закласти отвір між приміщеннями ІІ та І підвалу; улаштувати сходи до приміщення 15 другого поверху, улаштувати вхід до приміщення; улаштувати стіну (перегородку) в приміщенні 7 (цех) першого поверху, з розділенням на приміщення площею 309,55 кв. м та 224,25 кв. м (з шириною 10,38 м та 7,52 м відповідно), як зазначено в Додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. для першого варіанту розподілу. Здійснювати переобладнання відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 "Організація будівельного виробництва" і "Положення про надання дозволу на виконання будівельних робіт". Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) у приміщені 7 (цех) першого поверху нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, демонтувати підкранові колії, підвісний кран. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь фізичної особі-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 8 828 грн. 85 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору та оплати за проведення судової експертизи. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) в доход державного бюджету (рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001) судовий збір в сумі 229 грн. 85 коп.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2013 року (головуючий суддя Черленяк М. І., судді: Камишева Л. М., Шепітько І. І.) рішення господарського суду Сумської області від 24.09.2013 року по даній справі скасовано та прийнято нове, яким в позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2014 року касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 задоволено частково, Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.11.2013 року та рішення господарського суду Сумської області від 24.09.2013 року скасовано, справу № 920/438/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Сумської області.

Рішенням господарського суду Сумської області від 16.09.2014 р. по справі № 920/438/13 (головуючий суддя Заєць С.В., судді Левченко П.І., Котельницька В.Л.) позов задоволено.

2. Виділено в натурі фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) належну йому на праві часткової власності Ѕ частину нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, згідно першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р., зафарбованого синім кольором, що складається з наступних приміщень: приміщення ІІ підвалу площею 33,8 кв.м, приміщення IV підвалу площею 2,0 кв.м, приміщення 2 (умивальник) першого поверху площею 1,6 кв.м, приміщення 3 (туалет) першого поверху площею 1,6 кв.м, приміщення 4 (підсобне) першого поверху площею 25,8 кв.м, приміщення 6 (душова) першого поверху площею 3,2 кв. м, частини приміщення 7 (цех) площею 309,55 кв.м, приміщення 14 (кабінет) другого поверху площею 18,6 кв.м, приміщення 15 (коридор) другого поверху площею 17,1 кв.м, та визнати право власності за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на вказані приміщення.

3. Припинено право спільної часткової власності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на Ѕ частину нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

4. Приміщення загального користування - вбиральню (літера С'), що належить на праві спільної часткової власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на підставі договору купівлі продажу Ѕ частки нежитлового приміщення від 05.03.2012 р., посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1054, залишено у спільній частковій власності.

5. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) провести у нежитловому приміщенні (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, наступні переустаткування:

- до приміщення 4 першого поверху улаштувати ганок, улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок;

- закласти дверний отвір між приміщеннями 4 та 1 першого поверху, закласти проріз;

- улаштувати вхід до підвалу через приміщення IV;

- демонтувати дверний блок, закласти отвір між приміщеннями ІІ та І підвалу;

- улаштувати сходи до приміщення 15 другого поверху, улаштувати вхід до приміщення;

- улаштувати стіну (перегородку) в приміщенні 7 (цех) першого поверху, з розділенням на приміщення площею 309,55 кв. м та 224,25 кв. м (з шириною 10,38 м та 7,52 м відповідно), як зазначено в Додатку № 2 до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. для першого варіанту розподілу.

Здійснювати переобладнання відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-2009 "Організація будівельного виробництва" і "Положення про надання дозволу на виконання будівельних робіт".

6. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) у приміщені 7 (цех) першого поверху нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, демонтувати підкранові колії, підвісний кран.

7. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) на користь фізичної особі-підприємця ОСОБА_2 (40034, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 8 828 грн. 85 коп. в рахунок відшкодування витрат останнього зі сплати судового збору та оплати за проведення судової експертизи.

8. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (40000, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) в доход державного бюджету (рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001) судовий збір в сумі 229 грн. 85 коп.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, на те, що висновки, викладені в оскаржуваному рішення, не відповідають обставинам справи. Судові витрати покласти на позивача.

Так, заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції застосовано до спірних правовідносин положення ст. 364 ЦК України, яка регламентує порядок виділу майна співвласника у натурі із майна, що є у спільній частковій власності, що, на думку апелянта, є невірним, оскільки повинно бути застосовано положення ст. 367 ЦК України, яка у даному випадку є нормою, що регулює спірні правовідносини. Неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, виразилось у тому, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не перевірив та не взяв до уваги доводів відповідача з приводу перепланування об'єкту поділу в наслідок чого висновки суду, викладені у спірному рішенні не відповідають обставинам справи. Про такі порушення, суд касаційної інстанції зазначав у своїй постанові, однак суд першої інстанції такі вказівки проігнорував та не виконав. Так, при прийнятті рішення суд першої інстанції не дотримався приписів ст. 183 ЦК України, відповідно до якої подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Крім цього, при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено вимоги ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України в частині рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та створення сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Так по справі, представником відповідача було подано клопотання про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні якого судом першої інстанції було неправомірно, на думку відповідача, відмовлено. В свою чергу, відповідач зазначає, що висновок судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки відповідачем здійснено реконструкцію та перепланування другого поверху спірного об'єкту нерухомого майна, тому поділ його є неможливим до вирішення питання про визнання права власності на такий самочинно реконструйований об'єкт; не враховано експертом цільове призначення приміщення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2014 р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 26.11.2014 р.

17.11.2014 р. за вх. № 10683 позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

У судовому засіданні 26.11.2014 р. колегією суддів було оголошено про перерву у розгляді справи до 17.12.2014 р.

16.12.2014 р. позивачем надані письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

У судовому засіданні 17.12.2014 р. колегією суддів було оголошено про перерву у розгляді справи до 05.01.2015 р.

17.12.2014 р. за вх. № 12522 відповідачем надані письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі.

У судовому засіданні 05.01.2015 р. колегією суддів було оголошено про перерву у розгляді справи до 28.01.2015 р.

В судове засідання, призначене на 28.01.2015 р. представник позивача не з'явився, причину неявки не повідомив, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи) не заявляв.

Враховуючи належне повідомлення позивача про час та місце засідання суду, відсутність будь-яких клопотань, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі доводи відповідача, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 15.03.2012 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (продавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі продажу Ѕ частки нежитлового приміщення, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 1054.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договору продавець зобов'язується передати, а покупець зобов'язується прийняти нерухоме майно, а саме Ѕ частки нежитлового приміщення літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м., вбиральня С', яке розташоване на земельній ділянці території Сумської міської ради за адресою: АДРЕСА_3.

З Витягу з державного реєстру правочинів та Витягу про державну реєстрацію прав вбачається, що позивачу - ФОП ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3.

Нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до технічного паспорту, виготовленого 30.08.2012 р. КП "Сумське міське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 68-74а, т. 1), позначене літерою А'-ІІ, площею 826,5 кв.м та вбиральня С', та складається з наступних приміщень:

підвал: приміщення І (сходова клітина) - 14,6 кв.м, приміщення ІІ - 33,8 кв.м, приміщення ІІІ - 46,5 кв.м, приміщення IV - 2,0 кв.м;

І поверх: приміщення 1 (сходова клітина) - 15,0 кв.м; приміщення 2 (умивальник) - 1,6 кв.м; приміщення 3 (туалет) - 1,6 кв.м; приміщення 4 (підсобне) - 25,8 кв.м; приміщення 6 (душова) - 3,2 кв. м; приміщення 7 (цех) - 533,8 кв.м; приміщення 8 (підсобне) - 4,6 кв.м; приміщення 9 (підсобне) - 4,9 кв.м; приміщення 10 (топочна) - 13,7 кв.м; приміщення 11 (підсобне) - 19,1 кв.м; приміщення 12 (підсобне) - 5,7 кв.м;

ІІ поверх: приміщення 13 (сходова клітина) - 16,2 кв.м; приміщення 14 (кабінет) - 18,6 кв.м; приміщення 15 (коридор) - 17,1 кв.м; приміщення 16 (кабінет) - 16,4 кв.м; приміщення 17 (кабінет) - 12,3 кв.м; приміщення 18 (коридор) - 20,0 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що неодноразово звертався до відповідача з пропозиціями щодо порядку користування спільним об'єктом нерухомості з посиланням на варіанти, запропоновані експертним дослідженням (висновок № 51 від 20.12.2012 р., а.с. 43-65, т. 1), проведеним на замовлення позивача, або про виділ його частки у цьому майні. ФОП ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_5 за дорученням ФОП ОСОБА_2 було направлено листа 21.02.2012 р. № 21/13 (а.с. 13, т. 1) з проханням розглянути запропоновані останнім варіанти відокремлення наявних приміщень для здійснення самостійної господарської діяльності кожним з співвласників та врегулювання цього питання договірним шляхом. Однак, відповіді на даний лист та інші пропозиції відповідач не надав, від вирішення цього питання ухиляється, власних варіантів порядку користування або виділення частки ним запропоновано не було, внаслідок чого позивач вимушений звернутися до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 06.06.2013 р. (суддя Джепа Ю. А.) задоволено клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, зупинено провадження у справі в зв'язку з направленням матеріалів справи для проведення експертизи.

На вирішення експерту поставлені наступні питання:

- Яка ринкова вартість об'єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Воєводіна, буд. 27/2?

- Чи можливий виділ в натурі 1/2 частин нежитлового приміщення - виробничих будівель (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до ідеальних часток співвласників ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, якщо можливий, то в яких варіантах? Якщо такий виділ неможливий, то які є варіанти виділу в частках співвласників - ФОП ОСОБА_2 (1/2) та ФОП ОСОБА_3 (1/2), близьких до ідеальних, і який розмір компенсації співвласникові, частка якого після виділення в натурі буде меншою за його ідеальну частку?

20.08.2013 р. до господарського суду Сумської області надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. разом з матеріалами даної справи, відповідно до якого ринкова вартість об'єкту нерухомого майна - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_4, станом на дату складання висновку експертизи дорівнює 746 750 грн.; з технічної точки зору можливий виділ в натурі Ѕ частини нежитлового приміщення - виробничої будівлі (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до ідеальних часток співвласників ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 в розмірі Ѕ. На розгляд суду експертом запропоновано два варіанти розподілу нежитлових приміщень:

- відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 1/2;

- з відступом від ідеальних часток з розрахунком компенсації (розмір компенсації співвласнику, частка якого після виділення в натурі буде меншою за його ідеальну частку, становить 38 534 грн. 70 коп.).

Для двох запропонованих варіантів вбиральня під літерою С' передбачається в загальному користуванні.

Згідно поданої до суду першої інстанції 24.09.2013 р. заяви, яка підтримана під час нового розгляду справи, позивач просив суд при здійсненні виділення частки у належному йому з відповідачем майні врахувати запропонований експертом перший варіант виділу - відповідно до ідеальних часток співвласників, при цьому перевагу надає частині приміщень, які на графічному зображені виділені синім кольором.

Відповідач під час нового розгляду справи та у поданих суду першої інстанції письмових поясненнях від 03.07.2014 р. зазначив, що проти заявленого позову заперечує в повному обсязі, з запропонованих експертом варіантів розподілу перевагу не надає жодному, оскільки взагалі заперечує проти виділу частки позивача в натурі.

Згідно з першим варіантом розподілу (відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі Ѕ) 1-му співвласнику виділяються наступні приміщення, які на графічному зображені (Додаток № 2 до висновку експертизи) позначені синім кольором:

підвал:

приміщення ІІ - 33,8 кв.м, приміщення IV - 2,0 кв.м;

І поверх: приміщення 2 (умивальник) - 1,6 кв.м;

приміщення 3 (туалет) - 1,6 кв.м; приміщення 4 (підсобне) - 25,8 кв.м;

приміщення 6 (душова) - 3,2 кв. м; частина приміщення 7 (цех) - 309,55 кв.м;

ІІ поверх: приміщення 14 (кабінет) - 18,6 кв.м;

приміщення 15 (коридор) - 17,1 кв.м.

2-му співвласнику виділяються наступні приміщення, які на графічному зображені (Додаток № 2 до висновку експертизи) позначені жовтим кольором:

підвал: приміщення І (сходова клітина) 14,6 кв.м, приміщення ІІІ - 46,5 кв.м;

І поверх: приміщення 1 (сходова клітина) - 15,0 кв.м; частина приміщення 7 (цех) - 224,25 кв.м;

приміщення 8 (підсобне) - 4,6 кв.м; приміщення 9 (підсобне) - 4,9 кв.м; приміщення 10 (топочна) - 13,7 кв.м;

приміщення 11 (підсобне) - 19,1 кв.м; приміщення 12 (підсобне) - 5,7 кв.м;

ІІ поверх: приміщення 13 (сходова клітина) - 16,2 кв.м;

приміщення 16 (кабінет) - 16,4 кв.м; приміщення 17 (кабінет) - 12,3 кв.м;

приміщення 18 (коридор) -20,0 кв.м.

Для здійснення запропонованого варіанту розподілу необхідно провести наступні переустаткування:

до приміщення 4 першого поверху улаштувати ганок, улаштувати дверний проріз, вставити дверний блок;

закласти дверний отвір між приміщеннями 4 та 1 першого поверху, закласти проріз;

улаштувати вхід до підвалу через приміщення IV;

демонтувати дверний блок, закласти отвір між приміщеннями ІІ та І підвалу;

улаштувати сходи до приміщення 15 другого поверху, улаштувати вхід до приміщення;

демонтувати підкранові колії, підвісний кран в приміщенні цеху;

улаштувати стіну (перегородку) в приміщенні цеху, з розділенням на приміщення площею 309,55 кв. м та 224,25 кв. м (з шириною 10,38 м та 7,52 м відповідно);

улаштувати ворота до утвореного приміщення цеху площею 224,25 кв. м;

за необхідності співвласникам улаштувати опірні стовпи для монтажу підвісного крану з підкрановими лініями.

Як свідчать матеріали справи, відповідач заперечуючи проти задоволення позову, зазначив, що висновок судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки відповідачем здійснено реконструкцію та перепланування другого поверху спірного об'єкту нерухомого майна, тому поділ його є неможливим до вирішення питання про визнання права власності на такий самочинно реконструйований об'єкт; не враховано експертом цільове призначення приміщення та не визначено вартість витрат, що необхідно понести сторонам для приведення об'єкту у відповідність до рекомендацій експерта при поділі об'єкту нерухомості на два самостійні об'єкти.

На думку колегії суддів, зазначені доводи відповідача не можуть бути покладені в основу висновку суду, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.2 Інструкції про проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2011 р. № 127 (з відповідними змінами та доповненнями), не належать до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень), зокрема:

перепланування, пов'язані зі зміною загальної, основної та допоміжної площі за рахунок демонтування та влаштування перегородок (без порушення несучих конструкцій);

збільшення або зменшення площі за рахунок демонтування чи влаштування перегородок (без порушення несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення й оздоблення стін;

зміна призначень невиробничих приміщень;

улаштування чи закриття віконних або дверних прорізів у внутрішніх некапітальних стінах;

перестановка обладнання в межах призначення приміщень;

влаштування допоміжних приміщень санвузлів, душових, ванних;

заміна матеріалу частини стін без збільшення розміру фундаменту.

Отже, перепланування, на яке посилається відповідач, як на підставу проти задоволення позову, відображене у виготовленому відповідачем 11.09.2013 р. (після проведення судової експертизи в даній справі) технічному паспорті (а.с. 172-182, т.1), не дає підстави колегії суддів вважати його самочинним будівництвом, яке потребує визнання права власності на нього, як це передбачено п. 3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. № 55.

Крім того, колегія суддів зазначає, що під час розгляду даної справи судом касаційної інстанції було вказано на необґрунтованість тверджень про наявність на спірному об'єкті нерухомості самочинного будівництва, оскільки будь-яких доказів такого будівництва матеріали справи не містять. Це відображено у постанові Вищого господарського суду від 28.05.2014р.

Статтею 33 ГПК України закріплено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Крім того, судом першої інстанції вірно враховано той факт, що відповідач проти проведення повторної чи додаткової експертизи відмовився, хоча подав клопотання про проведення повторної судової будівельно-технічної експертизи, але від оплати за її проведення відмовився, тому зауваження, викладені в апеляційній скарзі, стосовно відмови у задоволенні судом першої інстанції клопотання про призначення експертизи, взагалі є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Щодо посилання відповідача, викладених в запереченнях на позов та в апеляційній скарзі, на те, що експертизою не враховано при визначенні технічної можливості виділу часток співвласників питання щодо збереження цільового призначення спірного об'єкту, відповідно до приписів ст.ст. 183 та 364 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що цільове призначення спірного об'єкту нерухомості (згідно правовстановлюючих документів та технічного паспорту, за яким здійснено державну реєстрацію (а.с. 7-9, 10, 11, 68-74а, т. 1) - нежитлове приміщення (виробничі будівлі), про що було зазначено в ухвалі господарського суду Сумської області від 06.06.2013 р. про призначення судової експертизи, і це враховано експертом, який у висновку вказав технічну можливість виділу, навіть у двох варіантах, оскільки при виділі вищезазначене цільове призначення не втрачається та не змінюється.

Також колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2 ст. 183 ЦК).

Згідно частини другої ст. 364 ЦК України виділ у натурі частки допускається у разі, якщо майно є подільним. За приписами ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

За змістом другого питання, поставленого на вирішення експерта в ухвалі господарського суду Сумської області від 06.06.2013р., експерту було необхідно визначити технічну можливість виділу в натурі частки майна та запропонувати відповідні варіанти.

Згідно вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007р. №55, головним змістом висновків експертів є надання відповіді на питання про можливість незалежного функціонування певного майна, що є предметом договору виділу частки.

В даному випадку, згідно висновку експерта з технічної точки зору виділ в натурі Ѕ частки нежитлового приміщення можливий, і навіть у двох варіантах. Отже, такий висновок передбачає, що майно можна поділити без втрати його цільового призначення. Інакше експерт вказав би на неможливість виділу.

Об'єкт нерухомості може бути віднесений або до житлового приміщення, або до нежитлового приміщення (будівлі, споруди, та інші приміщення, призначені для виробничих, адміністративних, соціальних, освітніх, культурних та інших цілей та не включені до житлового фонду). Як встановлено колегією суддів, цільове призначення спірного об'єкту нерухомості - нежитлове приміщення (виробнича будівля), що підтверджується правовстановлюючими документами та технічним паспортом. Зазначене цільове призначення враховано експертом під час висновку про можливість виділу в натурі частки із спільного майна, останнє після виділу не втрачається та не змінюється, об'єкт залишається нежитловим приміщенням виробничою будівлею).

Крім того, твердження апелянта, що висновок експерта нібито вказує на те, що спірний об'єкт є неподільною річчю, яку не можна поділити без втрати цільового призначення, спростовано й постановою Вищого господарського суду України від 28.05.2014р. по даній справі як таке, що не відповідає дійсності, оскільки, як зазначено в останній, експертизою з встановлено - з технічної точки зору виділ частки у натурі можливий, а висновків щодо втрати цільового призначення об'єкту висновок експерта не містить.

Враховуючи доводи відповідача стосовно врахування судом витрат, що необхідно понести сторонам для приведення об'єкту у відповідність до рекомендацій експерта при поділі об'єкту нерухомості на два самостійні об'єкти, а також заяву позивача про надання ним переваги по першому варіанту виділу приміщенням, що позначені на графічному зображені синім кольором, колегія суддів вважає доцільним виділити позивачу саме ці приміщення, адже саме при цьому варіанті на позивача, якій бажає виділу в натурі, приходяться відповідні переустаткування (улаштування ганку, дверних блоків, сходів тощо), окрім демонтування підкранової лінії та підвісного крану. Вказана кран-балка є обладнанням відповідача.

Окрім того, в ході вирішення спору колегією суддів було запропоновано сторонам розглянути питання щодо зміни варіанту поділу на протилежний та подати суду свої міркування з цього приводу. Як позивач, так і відповідач відмовилися від застосування протилежного варіанту поділу майна, що свідчить про вірність та об'єктивність обраного місцевим господарським судом варіанту поділу майна.

Стосовно тверджень, викладених в апеляційній скарзі, про невірне застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положень ст. 364 ЦК України, а не ст. 367 ЦК України, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 355, 356 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожний з учасників права спільної часткової власності має певні правомочності у відношенні належної йому частки в праві власності на спільне майно.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому можливість виділу залежить від того, чи є річ подільною або неподільною в розумінні статті 183 ЦК України.

Разом з тим, цивільним кодексом України також передбачено можливість поділу майна, що є у спільній частковій власності (ст. 367 ЦК України). Зазначені норми (виділ частки та поділ майна) є самостійними правовими інститутами, що відрізняються підставами виникнення права та умовами і способом його реалізації.

Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у власність певне майно в натурі, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього. При цьому право спільної власності щодо суб'єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо після виділу суб'єктів-співвласників залишилося хоча б двоє, право спільної часткової власності продовжує існувати - з перерозподіленими частками. Якщо після здійснення виділу залишився тільки один суб'єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі.

При поділі воля контрагентів спрямована на те, щоб припинити право спільної часткової власності повністю і щодо них усіх.

Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або неподільною.

Як свідчать матеріали справи, ФОП ОСОБА_2 листом 21.02.2012 р. № 21/13 запропоновано відповідачу вирішити питання виділу у натурі його частки із майна, що є у спільній частковій власності, або встановлення порядку користування майном, пропонуючи ФОП ОСОБА_3 певні варіанти такого користування. Проте, останній категорично заперечував як проти встановлення порядку користування майном, так і проти виділу частки або поділу майна. Таку позицію відповідач підтримав і під час розгляду справи попередніми судами. Тому, оскільки домовленостей про умови поділу між співвласниками досягнуто не було, ФОП ОСОБА_2, скориставшись своїм законним правом, звернувся до суду з позовом саме про виділ у натурі своєї частки, що є у спільній частковій власності.

При цьому, під час розгляду справи судом касаційної інстанції було вказано на невірне трактування відповідачем рішення суду першої інстанції як помилкового, оскільки його частка нібито залишилася у нього на праві спільної часткової власності як у єдиного співвласника. Очевидним є те, що право спільної часткової власності ФОП ОСОБА_3 в результаті виділу у натурі частки ФОП ОСОБА_2 у спільному майні також припиняється, так як співвласників у даному випадку тільки двоє.

Таким чином, на думку колегії суддів, до спірних правовідносин судом першої інстанції цілком обґрунтовано застосовані положення ст.364 ЦК України.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що відповідач обґрунтованих заперечень проти запропонованого позивачем варіанту виділення його частки у спірному об'єкті нерухомості ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надав, між сторонами відсутня згода стосовно визначення порядку користування даним нежитловим приміщенням, що перешкоджає позивачу здійснювати свою підприємницьку діяльність з використанням даного майна, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. в даній справі щодо можливості виділу в натурі Ѕ частини нежитлового приміщення - виробничої будівлі (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, відповідно до ідеальних часток співвласників ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 в розмірі Ѕ, що фактично одночасно є поділом спільного майна між співвласниками на дві рівні за площами частини, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом припинення права спільної часткової власності на дане приміщення та виділення позивачу в натурі на підставі ст. 364 Цивільного кодексу України на праві власності Ѕ частини вищезазначеного приміщення згідно першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи (приміщень, позначених на графічному зображенні (Додаток № 2 до експертизи) синім кольором).

Стосовно вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на Ѕ частку нежитлового приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, колегія суддів зазначає, що за позивачем визнається право власності на виділений в натурі окремий об'єкт нерухомості в результаті поділу вищезазначеного нежитлового приміщення відповідно до ідеальних часток співвласників.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну ФОП ОСОБА_3, м. Суми на рішення господарського суду Сумської області від 16.09.2014 р. у справі № 920/438/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 16.09.2014 р. у справі № 920/438/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 02.02.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Тарасова І. В.