КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 910/14469/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Іващенко О.В. - представник за договором;

Від відповідача: представник - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України,

на рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2014 року

у справі № 910/14469/14 (суддя: Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Державного житлово-комунального підприємства Національної

академії наук України

про стягнення 373 988,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Київенерго» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України про стягнення 373 988,86 грн., з яких 323 391,26 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 29 513,03 грн. -інфляційних втрат, 2 925,64 грн. пеня та 18 158,93 грн. -3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 520072 від 01.03.2002 р. щодо оплати вартості спожитої теплової енергії., у зв'язку з чим за останнім виникла заборгованість за надані позивачем послуги з теплопостачання.

24.09.2014 року від позивача до Господарського суду м. Києва надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній зазначив, що відповідачем було частково сплачено заборгованість в розмірі 179 606,04 грн., у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 143 785,22 грн. - основної заборгованості, 18 158,93 грн. - 3% річних, 29 513,03 грн. - інфляційних втрат та 2 925,64 грн. - пені.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2014 року у даній справі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що станом на 01.10.2011 року у нього була переплата за договором у сумі 119 511,07 грн., у зв'язку з чим він визнає суму боргу у розмірі 62 564,84 грн.

Крым того, апелянт повністю не погоджується з нарахуванням позивачем штрафних санкцій.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Відповідачем не використано наданого йому законом права на участь його представника у судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Причин неявки суду не повідомлено. Матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, а саме поштове повідомлення № 11321805.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2002 року між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" та Державним житлово-комунальним підприємством Національної академії наук України укладено Договір № 520072 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого позивач зобов'язався виробити та поставити теплову енергію відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач -отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Відповідно до підпункту 2.2.1. Договору, Постачальник зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та в обсягах згідно з Додатком № 1 до Договору.

Підпунктом 2.3.1 Договору визначено, що Абонент зобов'язується додержуватись кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення, своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Як передбачено п.п. 8.1., 8.4. договору, Договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2002 р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Встановлено, що термін дії договору № 520072 від 01.03.2002 р. неодноразово автоматично пролонговувався на підставі п. 8.4. договору та станом на день розгляду справи у суді є чинним.

Додатком № 4 до договору № 520072 від 01.03.2002 р. сторонами узгоджено порядок розрахунків.

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання договору позивачем поставлено відповідачу протягом періоду з 01.10.2011 р. до 01.06.2014 р. теплову енергію на загальну суму 1 807 611,89 грн., що підтверджується відомостями обліку споживання теплової енергії, обліковими картками (табуляграмами)(а.с. 36-49).

Проте, відповідач свого зобов'язання по оплаті за спожиту теплову енергію виконував не в повному обсязі, у зв'язку з чим за останнім виникла заборгованість за період з 01.10.2011 р. до 01.06.2014 р. у розмірі 323 391,26 грн. (а.с. 15-19).

Враховуючи заяву позивача про зменшення позовних вимог, у зв'язку з частковою сплатою відповідачем основної заборгованості в розмірі 179 606,04 грн., судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за теплову енергію за період з 01.10.2011р. до 01.06.2014 р. у розмірі 143 785,22 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судовою колегією не приймаються до уваги посилання апелянта на те, що станом на 01.10.2011 року у нього була переплата за договором у сумі 119 511,07 грн., у зв'язку з чим він визнає суму боргу у розмірі 62 564,84 грн., з огляду на наступне.

Дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що доказів переплати відповідачем станом на 01.10.2011 року за договором у сумі 119 511,07 грн. в матеріалах справи не міститься.

Крім цього, судовою колегією встановлено, що відповідачем про наявну у нього переплату не було заявлено в суді першої інстанції та відповідно не було надано належних доказів на підтвердження цих обставин.

За приписами ч. 1 ст. 101 ГПК України У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Проте, апелянтом не доведено суду апеляційної інстанції поважність причин, відповідно до яких він не зміг надати суду першої інстанції доказів переплати відповідачем станом на 01.10.2011 року за договором у сумі 119 511,07 грн.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченням суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, нараховано відповідачу 3% річних у сумі - 18 158,93 грн. та 29 513,03 грн. інфляційних втрат на суму основної заборгованості за період з 01.10.2011 р. до 01.06.2014 року.

Перерахувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як передбачено п. 3.5. Додатку № 4 до Договору № 520072 від 01.03.2002 р., у випадку несплати теплової енергії до кінця розрахункового періоду (п. 3 цього Додатку), «Енергопостачальна організація» нараховує «Абоненту» пеню на суму фактичного боргу в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення платежу по день фактичної сплати, але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Перевіривши розмір пені, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 925,64 грн. пені підлягають задоволенню.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги являються обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким задоволено позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Місцевим господарським судом правильно дотримані вимоги ст. 49 ГПК щодо покладення судових витрат на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України на рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 01.10.2014 року у справі № 910/14469/14 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/14469/14 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська