РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2015Справа № 910/6671/14
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця Щербини Михайла Федоровича

до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго-Україна"

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 777 432,64 грн.

Представники сторін:

від позивача: Жабський В.І. - представник за довіреністю № 3690 від 04.09.2012 року;

від відповідача: Вілько Н.Г. - представник за довіреністю № 4 від 02.01.2015 року.

встановив :

Рішенням господарського суду м. Києва від 23.06.2014 року первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь фізичної особи - підприємця Щербини Михайла Федоровича 252 000 грн. заборгованості по орендній платі, 504 000 грн. 00 коп. неустойки, 15 666 грн. 56 коп. пені, 5 766 грн. 08 коп. - 3 % річних. Зобов'язано приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" передати фізичній особі-підприємцю Щербині Михайлу Федоровичу по акту прийому-передачі нежитлове приміщення, загальною площею 78 кв.м., що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 102. Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" судовий збір в розмірі 16 766 грн. 65 коп. в доход спеціального фонду Державного бюджету України, що передбачений для зарахування судового збору.

Зустрічний позов задоволено частково. Зобов'язано фізичну особу - підприємця Щербину Михайла Федоровича підписати акт прийому - передачі приміщення площею 78 кв.м., що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 102. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Щербини Михайла Федоровича на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" 1218 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 року рішення господарського суду м. Києва від 23.06.2014 року у справі №910/6671/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.11.2014 року касаційну скаргу задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 року та рішення Господарського суду міста Києва від 23.06.2014 року у справі 910/6671/14 в частині первісних позовних вимог Фізичної особа-підприємця Щербини Михайла Федоровича до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" про стягнення 777 432,64 грн., з яких 252 000,00 грн. заборгованість з орендної плати, 504 000,00 грн. неустойки, 15 666,56 грн. пені, 5766,08 грн. 3% річних; про зобов'язання відповідача передати по акту прийому-передачі нежитлове приміщення, загальною площею 78 м2, що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема,102 та знаходиться в житловому будинку літера А-7, інвентаризаційна справа №7 /7751 і яке було передано ПАТ "АСК "ІНГО Україна" за договором оренди нежитлового приміщення №б/н від 01.05.2011 року скасувати.

Справу в цій частині позовних вимог передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В частині зустрічних позовних вимог приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" до Фізичної особа-підприємця Щербини Михайла Федоровича про зобов'язання підписати акт прийому-передачі приміщення площею 78 м2, що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема,102 від 31.12.2011 року та зобов'язання підписати додаткову угоду №02 від 01.12.2011 року до договору оренди нежитлового приміщення б/н від 01.05.2011 року судові рішення з даної справи залишено без змін.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва №04-23/1049 від 12.11.14 року, відповідно до п. 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/6671/14.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/6671/14 передано на новий розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 13.11.2014 року прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 01.12.2014 року.

В судове засідання 01.12.2014 року представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду від 13.11.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.12.2014 року розгляд справи відкладено на 16.12.2014 року.

15.12.2014 року до загального діловодства господарського суду міста Києва позивач подав пояснення по справі.

В судовому засіданні 16.12.2014 року відповідач подав заяву про поворот виконання рішення господарського суду м. Києва від 23.06.2014 року у справі №910/6671/14.

В судовому засіданні оголошено перерву до 19.01.2015 року.

В судовому засіданні 19.01.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

01.05.2011 року між фізичною особою - підприємцем Щербиною Михайлом Федоровичем (орендодавець) та приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (орендар) укладено договір №б/н оренди нежитлового приміщення.

Відповідно до п.1.1 договору, орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасове платне користування приміщення, площею 78 квадратних метрів, що належить орендодавцю на праві власності та знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 102.

Згідно з п.2.1 договору, сторони погодили мету використання приміщення - як офісного приміщення згідно статутної діяльності орендаря.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Протягом 5 (п'яти) робочих днів після підписання сторонами цього договору орендодавець зобов'язаний передати орендоване приміщення орендарю за актом прийому-передачі приміщення (п.3.1 договору).

Сторонами зазначено, що актом приймання-передачі №1 від 01.05.2011 року орендодавець передав орендарю, а орендар прийняв нежитлове приміщення загальною площею 78 кв.м., що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 102.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Термін дії оренди починається з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення та діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців (п.4.1 договору).

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Відповідно до п.5.1 договору, за користуванням приміщенням на момент підписання сторонами акта прийому-передачі приміщення орендар сплачує щомісячно орендодавцю плату, що визначається із наступного розрахунку:

п.5.1.1 вартість оренди приміщення за 1 (один) календарний місяць, на дату укладення договору, з урахуванням загальної площі наведеної у п.1.1 цього договору, становить 14 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно з п.5.7 договору, оренда плата згідно з п.5.1 цього договору сплачується щомісячно згідно отриманих від орендодавця рахунків, в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавцю, не пізніше 10 (десятого) числа поточного місяця.

Листом вих. №3831 від 01.12.2011 року відповідач повідомив позивача про дострокове розірвання договору оренди нежитлового приміщення №б/н від 01.05.2011 року з 31 грудня 2011 року.

Згідно ч.3 статті 291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.10.3 договору орендар має право розірвати дію даного договору, повідомивши письмово орендодавця в термін не менш як за 30( тридцять) календарних днів до вказаної у письмовому повідомлені бажаної дати розірвання цього договору.

Враховуючи наведені умови договору, які в силу ст.629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами, суд дійшов висновку про те, що договір оренди є розірваним з 16.01.2012 року. Даний факт не заперечувався сторонами в судовому засіданні.

Предметом позовних вимог є майнова вимога до ПАТ "АСК "ІНГО Україна" про стягнення орендної плати за період з січня 2012 року по червень 2013 року у розмірі 252 000,00 грн., 15 666,56 грн. пені, 5 766,08 грн. - 3% річних, нарахованих за прострочення грошового зобов'язання по сплаті орендної плати за вказаний період та 504 000,00 грн. неустойки, нарахованої на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України та немайнова вимога - зобов'язання орендаря передати по акту прийому-передачі нежитлове приміщення, загальною площею 78 м2, що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема,102. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по договору №б/н від 01.05.2011 року щодо повернення приміщення у належному стані за актом прийому-передачі у зв'язку з припиненням договору оренди.

Відповідно до ч.1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч.2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що повернення орендодавцю приміщення, що орендується, здійснюється в термін 3 (три) робочі дні після закінчення терміну дії даного договору або з дати дострокового розірвання, якщо інше не передбачено цим договором.

Орендар протягом терміну передбаченого п.8.1 цього договору за актом прийому-передачі повертає, а орендар приймає приміщення. (п.8.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 16.01.2012 року між сторонами договору оренди підписано акт про передачу орендарем орендодавцю комплектів ключів від орендованого приміщення, а також передано Щербині М.Ф. на підписання акт приймання-передачі приміщення в 2-х екз., додаткову угоду про дострокове розірвання дії договору від 01.12.2011 року - 2 екз. з проханням підписані документи повернути на адресу відповідача. Також, в даному акті зазначено, що фактичне користування приміщення припинено з 16.01.2012 року.

Судом враховано, що вищезазначений акт підписаний обома сторонами договору оренди без зауважень і застережень.

Відповідно до п.5.10 договору, орендна плата та інші платежі нараховуються, починаючи з дати підписання сторонами акта прийому-передачі приміщення і нараховується до дати фактичного повернення приміщення за відповідним актом орендодавцю.

Судом встановлено, що спір фактично виник у зв'язку з ухиленням орендодавця від підписання акту прийому-передачі об'єкту оренди.

Відповідно до ч.1 статті613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Частиною 4 статті 612 ЦК України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Таким чином, оскільки акт прийому-передачі об'єкту оренди (повернення) не був підписаний у зв'язку з ухиленням орендодавця від його підписання, а фактичним днем припинення користування приміщення є 16.01.2012 року та беручи до уваги те, що відповідачем здійснено останній платіж по договору в грудні 2011 року за грудень 2011 року, тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в розмірі 7 225,76 грн. (за період з 01.01.2012 року по 16.01.2012 року).

Вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в розмірі 244 774,24 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вимога позивача щодо зобов'язання приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна передати фізичній особі-підприємцю Щербині Михайлу Федоровичу по акту прийому-передачі нежитлове приміщення, загальною площею 78 кв.м., що розташоване за адресою: м. Донецьк, вул. Артема, 102 не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем припинено користування приміщенням та передано ключі позивачу, а також для підписання акт приймання-передачі приміщення.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки в порядку ч.2 статті 785 ЦК України в розмірі 504 000,00 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем повернуто об'єкт оренди, проте акт повернення приміщення не підписаний позивачем у зв'язку з його ухиленням від підписання та беручи до уваги те, що для застосування наслідків, передбачених ч.2 статті 785 ЦК України необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України, тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі 504 000,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню станом на 30.06.2013 року в розмірі 15 666.56 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 9.2 договору передбачено, що орендар несе відповідальність за прострочення по сплаті орендних та інших платежів у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який вона сплачується, від суми боргу за кожен день прострочення.

У відзиві вих.№2117 від 16.05.2014 року відповідач послався на пропуск позивачем позовної давності в частині нарахування пені у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява від 11.04.2014 року надійшла до суду 11.04.2014 року.

Положеннями пункту 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 Господарського процесуального кодексу України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що позивач звернувся до суду 11.04.2014 року, тому вимоги щодо нарахування пені (за період прострочення з 01-16.01.2012 року) не підлягає задоволенню, у зв'язку із спливом позовної давності.

А також, оскільки основний борг задоволено за період з 01-16.01.2012 року, тому вимоги позивача щодо стягнення пені за період з 01.01.2013 року по 30.06.2013 року також не підлягає задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних в розмірі 5 766,08 грн. за період з 11.01.2012 року по 30.06.2013 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу грн.Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
7 225,7611.01.2012 - 30.06.20135373 %318,92
Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 318,92 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 5 447,16 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 розміру мінімальної заробітної.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014, № 719-VII, який опублікований 21.01.2014 року, з 1 січня 2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Таким чином, загальний розмір судового збору з заявлених позивачем вимог становить 16 766,65 грн. (15 548,65 грн. (за майнову вимогу) + 1 218,00 грн. (за немайнову вимогу)).

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Тому, з відповідача підлягає стягненню 21,77 грн. судового збору.

Рішенням господарського суду міста Києва № 910/6671/14 від 23.06.2014 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 стягнуто з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" судовий збір в розмірі 16 766,65 грн. в доход спеціального фонду Державного бюджету України, що передбачений для зарахування судового збору.

На виконання рішення суду, 29.08.2014 року видано наказ.

Як вбачається з матеріалів справи 21.10.2014 року відкрите виконавче провадження ВП №45149278 з виконання наказу №910/6671/14 виданого 29.08.2014 року щодо стягнення з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" судового збору в розмірі 16 766,65 грн. 23.10.2014 року приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" судовий збір в розмірі 1 677,65 грн. перераховано на користь держави.

У зв'язку з скасуванням рішення господарського суду від 23.06.2014 року у справі №910/6671/14, приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" в порядку статті 122 ГПК України просить повернути сплачений судовий збір в розмірі 16 766,65 грн.

Відповідно до ч.2 статті 122 ГПК України видача наказу про повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості провадиться господарським судом за заявою боржника, до якої додається довідка, підписана керівником чи заступником керівника і головним (старшим) бухгалтером, про те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем.

Згідно ч.1 статті 122 ГПК України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Враховуючи викладене, а також те, що рішення у справі №910/6671/14 від 23.06.2014 року скасоване та прийняте нове про часткове задоволення позовних вимог, а кошти в розмірі 16 766,65 грн. на його виконання стягнуті з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь держави, тому заява відповідача про поворот виконання рішення підлягає частковому задоволенню в розмірі 16 744,88 грн.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49 ст.ст. 82 - 85, 122 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33, ідентифікаційний номер 16285602) на користь фізичної особи - підприємця Щербини Михайла Федоровича (м. Київ, пр.-т 40-річчя Жовтня, буд. 96, корп. 1, кв. 12, реєстраційний номер ) 7 225 (сім тисяч двісті двадцять п'ять) грн. 76 коп. заборгованості по орендній платі, 318 (триста вісімнадцять) грн. 92 коп. - 3 % річних.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути приватному акціонерному товариству "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054, м. Київ, вул. Воровського, 33, ідентифікаційний номер 16285602) з Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір в сумі 16 744 (шістнадцять тисяч сімсот сорок чотири) грн. 88 коп.

5.Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 02.02.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий