ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 911/2679/14

Розглянувши матеріали справи за позовом Табаєвої Марини Анатоліївни;

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міластр»;

Струєва Владислава Леонідовича;

про визнання учасника таким, що не набув прав учасника та виключення зі складу товариства

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: Власюк К.П. (довіреність від 02.04.2014 року б/н);

від відповідача 1: Маковська Т.С. (довіреність від 18.12.2014 року б/н);

від відповідача 2: Асипенко Т.О. (довіреність б/н від 16.07.2014 року).

від третьої особи: не з'явився;

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Табаєвої Марини Анатоліївни (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міластр» (відповідач1) та Струєва Владислава Леонідовича (відповідач2) про визнання учасника таким, що не набув прав учасника та виключення зі складу товариства

Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.07.2014 року справу № 911/2679/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 21.07.2014 року.

В судове засідання 21.07.2014 року представник відповідача 2 не з'явився, відповідач 1 та відповідач 2 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 02.07.2014 року не виконали. У зв'язку з чим, розгляд справи відкладався до 12.08.2014 року

В судове засідання 12.08.2014 року представник відповідача 2 не з'явився, відповідачі вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 02.07.2014 року не виконали, відповідач 2 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Врахувавши, що відповідач 2 - Струєв Владислав Леонідович є громадянином Республіки Білорусь, суд застосовує до порядку вручення відповідачу2 судових документів положення Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року.

Враховуючи вищенаведене, керуючись Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року розгляд справи відкладався до 20.10.2014 року.

В судове засідання 20.10.2014 року представник відповідача2 повторно не з'явився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 02.07.2014 року відповідачі не виконали, відповідач 2 про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

Враховуючи вищенаведене, керуючись Угодою про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 року розгляд справи відкладався до 22.12.2014 року у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів та пояснень.

Відповідач1, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 22.12.2014 року не з'явився.

В судовому засіданні 22.12.2014 року відповідач 2 проти позову заперечував та надави відзив на позов, також, до суду надійшов відзив відповідача1. У зв'язку з необхідністю дослдідження наданих відповідачами заперечень та доказів, в судовому засіданні 22.12.2014 року оголошувалась перерва до 13.01.2015 року.

В судовому засіданні 13.01.2015 року позивач підтримав позовні вимоги, відповідачі проти позову заперечували. В судовому засіданні 13.01.2015 року оголошувалась перерва до 26.01.2015 року.

В судовому засіданні 26.01.2015 року позивач позовні вимоги підтримав та надав додаткові пояснення. Відповідачі в судовому засіданні 26.01.2015 року проти позову заперечували, також суду надано Витяг з кримінального провадження № 0000022 від 26.01.2015 року, з якого вбачається факт розслідування Броварським МРВ ГУ МВС України в Київській області злочину за ч. 1 ст. 358 Кримінального кодексу України стосовно підробки довіреності на представництво інтересів ТОВ «Міластр» з метою отримання дублікатів державних актів на земельні ділянки.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази, суд

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міластр» (відповідач1) було створено 04.09.2008 року за рішенням єдиного засновника Демченко Ганни Іванівни.

Позивач зазначає, що з 21.10.2008 року учасником Товариства на підставі Рішення №2/08 став громадянин Республіки Бєларусь Струєв Владислав Леонідович (відповідач2), ідентифікаційний номер , паспорт МР 1562720, виданий 05 червня 2003 року Партизанським РУВС міста Мінськ), місце проживання: Республіка Бєларусь, місто Мінськ, вулиця М. Богдановича, 130, кв. 14.

Частка відповідача2 у статутному капіталі Товариства складає 85%, що у еквіваленті становить 2 246 550 грн. Відповідні зміни до Статуту Товариства були зареєстровані виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області реєстратором 27.10.2008 року під номером 1002864 та 17.06.2009 року під номером 2002864, якими було зареєстровано зміну складу учасників (засновників) та збільшення статутного капіталу Товариства.

Згідно Протоколу №1/09 від 12.01.2009 року відбулася заміна учасників у Товаристві, учасниця Демченко Г.І. вибула зі складу, на підставі поданої заяви про вихід. До складу учасників Товариства була включена Табаєва Марина Анатоліївна (позивач) з 12.01.2009 року.

Частка позивача у статутному капіталі становить 15% відсотків, що відповідно дорівнює 396 450,00 грн., які були нею внесені до статутного капіталу Товариства 18.03.2009 року, що підтверджується довідкою № 3 від 06.11.2013 року за підписом заступника директора ТОВ «Міластр» Панчука В.О. та оригіналом прибуткового касового ордеру №1.

У пункті 5.2.3. Статуту Товариства в редакції від 28.09.2009 року вказано, що несплачена частина статутного капіталу підлягає сплаті Учасниками протягом року з дня реєстрації Статуту.

Однак, оскільки відповідач2 не вніс свою частку до закінчення першого року з моменту державної реєстрації Товариства, а саме до 20.10.2009 року, в тому числі й на даний момент, він не набув прав учасника Товариства.

Норми ч. 3 ст. 144 Цивільного кодексу України і ст. 64 Закону України «Про господарські товариства» передбачають можливість примусового виключення зі складу учасників Товариства учасника, який не вніс свою частку до статутного капіталу до закінчення першого року з моменту реєстрації Товариства.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на направлення запиту до банку, в якому відкрито рахунок Товариства та відповіді бувшого директора Заярного С.Г.

Позивач припускає, що Струєв В.Л. не вніс свій внесок в уставний капітал протягом одного року з дати державної реєстрації Товариства і відповідно не набув права учасника і його частка не може враховуватись при прийнятті рішень Товариством.

Позивач вважає, що її корпоративні права грубо порушені, оскільки через не виконання відповідачем2 добровільно взятих на себе зобов'язань перед Товариством як учасника, протягом тривалого часу внаслідок невнесення своєї частки до статутного капіталу, позивачка позбавлена права брати участь та впливати на роботу Товариства.

Крім того, сплативши суттєву суму до статутного капіталу Товариства, позивачка розраховувала на отримання прибутку від діяльності Товариства, чого вона на даний час позбавлена, оскільки відповідач 2 самовільно приймає рішення про призначення директора Товариства, не викликаючи позивача на проведення Зборів Учасників. Не внесення відповідачем2 частки до статутного капіталу порушують права позивача ще й тому, що розміру її частки 15% не достатньо для досягнення кворуму при проведенні загальних зборів учасників, через що Товариство фактично не може прийняти жодного рішення, що перешкоджає цілям Товариства.

Позов заявлено на підставі ст. 117 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що учасники господарського товариства зобов'язані додержуватися установчого документа товариства та виконувати рішення загальних зборів.

Пунктом 3 статті 88 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарського товариства зобов'язані: додержуватися вимог установчих документів товариства, виконувати рішення його органів управління; вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами, відповідно до цього Кодексу та закону про господарські товариства; нести інші обов'язки, передбачені цим Кодексом, іншими законами та установчими документами товариства.

Стаття 11 Закону України «Про господарські товариства» зазначає, що обов'язком учасників товариства є додержання установчих документів товариства і виконання рішень загальних зборів учасників та інших органів управління товариства.

З метою захисту своїх корпоративних прав позивач, посилаючись на пункт 7.6.2. Статуту Товариства скликала та провела 07.11.2013 року Збори учасників Товариства, здійснивши належне та завчасне письмове повідомлення відповідача2, як іншого учасника за 30 днів до скликання загальних зборів. Додаткове повідомлення було опубліковано в місцевій газеті із зазначенням дати, часу, місця проведення Загальних зборів, запропонованим порядком денним, одним з питань порядку денного було питання про виключення Струєва В.Л. зі складу учасників, як учасника, що не вніс свою частку до закінчення першого року з дати реєстрації Товариства.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем2 було здійснене систематичне та тривале (з дати виникнення обов'язку 21.10.2009 року) порушення пункту 8.2.2. Статуту Товариства (Учасник зобов'язаний виконувати зобов'язання перед Товариством у тому числі, які пов'язані з майновою участю, яка зазначена Статутом), були правові підстави для виключення відповідача2 зі складу учасників згідно відповідних рішень.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що в п. 1 та 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 05.02.2013 року у справі №1-3/2013 чітко вказано, що учасник, який не вніс свою частку, не набув прав учасника і відповідно після закінчення першого року з реєстрації Товариства не бере участі у голосуваннях у статусі учасника Товариства. У вищевказаному Рішенні Конституційного суду України також зазначено, що питання кворуму (повноважності загальних зборів) вирішується без врахування голосів учасника, який не вніс свою долю.

Позивач вважає, що згідно статті 52 Закону України «Про господарські товариства» та п. 1 та 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду від 05.02.2013 року у Справі №1-3/2013, має 100 % голосів, у зв'язку з не набуттям громадянином Республіки Бєларусь Струєвим Владиславом Леонідовичем прав учасника Товариства через не внесення останнім свого вкладу до статутного капіталу Товариства до закінчення першого року у статусі учасника Товариства.

Згідно з ч. 1 ст. 64 Закону України «Про господарські товариства» учасника товариства з обмеженою відповідальністю, який систематично не виконує або неналежним чином виконує обов'язки, або перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, може бути виключено з товариства на основі рішення, за яке проголосували учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства. При цьому цей учасник (його представник) у голосуванні участі не бере.

В силу ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включає правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші провомочності, передбачені законом та статутними документами.

Виключення учасника товариства належить до виключної компетенції зборів учасника товариства з обмеженою відповідальністю (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про господарські товариства»).

З метою захисту своїх корпоративних прав позивач в позові просить визнати учасника ТОВ «Міластр» Струєва В.Л. таким, що не набув прав учасника, виключити зі складу учасників, його частку тимчасово перерозподілити на ТОВ «Міластр»; зобов'язати Реєстраційну службу Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області здійснити державну реєстрацію змін складу учасників ТОВ «МІЛАСТР» та зареєструвати зміни до Статуту наступного змісту:

1. В розділі 1 пункт 1.2. викласти в наступній редакції:

« 1.2. Єдиним Учасником Товариства є громадянка України Табаєва Марина Анатоліївна, реєстраційний номер облікової картки платника податків , паспорт В А 427594, виданий Харцизьким МВ УМВС України в Донецькій області 29 травня 1996 року, яка проживає за адресою: 86783, Донецька область, м. Зугрес, вулиця 60-річчя Жовтня, 19 кв. 78».

2. В розділі 5 пункт 5.2. викласти в наступній редакції:

«п. 5.2. Частки Учасників у статутному капіталі становлять:

Табаєва Марина Анатоліївна - 396 450 (триста дев'яносто шість тисяч чотириста п'ятдесят) гривень, що становить 15% (п'ятнадцять відсотків) статутного капіталу Товариства.

Частка у розмірі 2 246 550 (два мільйони двісті сорок шість тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень, що становить 85% (вісімдесят п'ять відсотків) статутного капіталу Товариства, тимчасово розподілена Товариству.

Частка, що тимчасово розподілена Товариству, підлягає реалізації Товариством іншим учасникам або третім особам протягом строку, що не перевищує 12 (дванадцять) місяців з дати проведення державної реєстрації відповідних змін до Статуту Товариства. До моменту реалізації зазначеної частки іншим учасникам або третім особам розподіл прибутку, а також голосування і визначення кворуму на Загальних зборах учасників проводиться без урахування частки, тимчасово розподіленої Товариству».

Як зазначив відповідач2 у відзиві на позов, він ввійшов до складу учасників Товариства 21.08.2010 року на підставі Рішення № 2/08 і при включені до складу засновників вніс свою частку до статутного капіталу Товариства. Статутний фонд товариства був сформований земельними ділянками, які належать Товариству на праві приватної власності.

Також, судом було витребувано та досліджено Реєстраційну справу № 1-355-002864-14 Товариства з обмеженою відповідальністю «Міластр». Зокрема, згідно рішення засновника Демченко Ганни Іванівни від 22.08.2008 року № 1/08 було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Міластр» і в якості внеску до статутного капіталу було передано земельну ділянку вартістю 1321305,48 грн.

За Рішенням засновника № 2/08 від 21.10.2008 року на підставі поданої Струєвим В.Л. заяви у зв'язку з необхідністю залучення додаткових коштів, останнього було прийнято до складу учасників Товариства, після чого рішенням загальних зборів № 1/08 від 21.10.2008 року (за участю Струєва В.Л. як учасника Товариства) було збільшено статутний капітал та розподілено частки учасників.

Згідно зі Статутом Товариства в редакції від 21.10.2008 року (зареєстровано 27.10.2008 року) учасниками Товариства були Демченко Ганна Іванівна та Струєв Владислав Леонідович. Як визначено розділом 5 Статуту у відповідній редакції, розмір статутного капіталу встановлено 2643000 грн. з розподілом часток порівну по 1321500 грн.

Також, п. 5.2.1 Статут передбачено, що вкладами Учасників можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, згідно з п. 5.2.2. грошова оцінка вкладу здійснюється за згодою учасників Товариства.

Відповідні події мали місце до входження позивача до складу учасників Товариства, тому не можуть стосуватись прав та інтересів позивача, відтак оскаржуватись чи піддаватись сумніву.

12.01.2009 року відбулись загальні збори Товариства (оформлені протоколом № 1/09), на яких розглядалось питання зміни в складі учасників товариства, розподіл статутного капіталу та затвердження нової редакції статуту.

За наслідками проведення 12.01.2009 року загальних зборів було прийнято рішення про задоволення заяви Демченко Г.І. про вихід зі складу учасників Товариства з виплатою належної їй частки. Одночасно було розглянуто заяву Табаєвої Марини Анатоліївни про прийняття до складу учасників Товариства.

Як вбачається зі змісту відповідного Протоколу загальних зборів від 12.01.2009 року, Табаєва М.А запропонувала не зменшувати розмір статутного капіталу, залишивши його в розмірі 2643000 грн. за рахунок її внеску та додаткового внеску Струєва В.Л.

За наслідками розгляду відповідного питання вирішили за рахунок додаткових внесків учасників залишити статутний капітал Товариства в розмірі 2643000 грн., де частки учасників складають 396450 грн. (15%) Табаєвої М.А. та 2246550 грн. (85%) Стуєва В.Л.

При цьому, як передбачено п.5.2.4. Статуту Товариства в редакціях, діючих у відповідні періоди, частки учасників у статутному капіталі підлягають зміні при внесенні учасником додаткових внесків. Крім того, згідно п. 5.3.2 Статуту в усіх редакціях (в тому числі на момент вступу Струєва В.Л., який прийнятий до участі в товаристві у зв'язку зі збільшенням статутного капіталу) збільшення статутного капіталу допускалось після внесення учасником Товариства в кладу в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи, що частка Струєва В.Л. була збільшена (з 1321500 грн. (50%) до 2246550 грн. (85%), до того ж за пропозицією і погодженням позивачки і позивачка у відповідний період визнавала право відповідача2 на його частку в статутному капіталі, згідно з п.5.2.4. Статуту Товариства могло відбутись лише за фактичного здійснення додаткового внеску.

Статут в новій редакції (згідно з рішенням загальних зборів від 12.01.2009 року) було зареєстровано 17.06.2009 року.

Також, в матеріалах реєстраційної справи наявні документи, які свідчать про втрату Маковською Т.С. (призначена на посаду директора ТОВ «Міластр» 17.05.2010 року одностайним голосуванням обох учасників) в період часу з 26.05.2010 року по 07.06.2010 року документів та печатки Товариства.

Також, судом встановлено, що Струєв В.Л. згідно з рішенням загальних зборів №4/13 від 12.03.2013 року був призначений на посаду директора ТОВ «Міластр» і згідно наказу № 6/14 від 11.03.2014 року в.о. директора було призначено Маковську Т.С. у зв'язку з закінченням терміну дії дозволу на працевлаштування громадянина Республіки Білорусь Струєва В.Л.

Відповідач2 надав пояснення, що позивачка з моменту включення її до складу засновників Товариства не внесла свою частку до статутного капіталу Товариства, що підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ «Міластр» виданою ПАТ «ВіЕйБі Банк» 02.07.2014 року. Довідка, яка надана до позовної заяви є незаконною та не може бути доказом у справі, оскільки видана невідомим заступником директора Товариства Панчуком В.О. який не працює в Товаристві та стосовно якого порушено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 27.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов'язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Також, відповідач2 пояснив, що позивачка перешкоджає своїми діями досягненню цілей товариства, що також підтверджується випискою по особовому рахунку ТОВ «Міластр» виданою ПАТ «ВіЕйБі Банк» 02.07.2014 року, а саме 09.04.2010 року вступивши в домовленість з бувшим директором Товариства та всупереч інтересам Товариства уклала договір купівлі-продажу належної Товариству на праві приватної власності земельної ділянки, фактично привласнивши собі майно Товариства (виручені від продажу грошові кошти), яке було в Товаристві на момент вступу позивачки до складу учасників (внесена Демченко Г.І. земельна ділянка) і входило до складу розподіленого рішенням загальних зборів від 12.01.2009 року майна Товариства.

Щодо твердження позивача, що відповідач2 не набув корпоративних прав, оскільки не вносив свою частку в статутний капітал Товариства, суд зазначає, що в редакції Закону України «Про господарські товариства», яка діяла аж до 21.04.2011 року, тобто як на момент вступу Струєва В.Л. до складу учасників ТОВ «Міластр», так і на момент настання граничного строку для внесення частки до статутного фонду (з врахуванням змісту рішення Конституційного суду № 1-3/2013 від 05.02.2013 року такий строк вичерпується роком саме з моменту створення товариства), ст. 52 передбачала, що у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється статутний (складений) капітал, розмір якого повинен становити не менше суми, еквівалентної 100 мінімальним заробітним платам, виходячи із ставки мінімальної заробітної плати, діючої на момент створення товариства з обмеженою відповідальністю.

До моменту реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю кожен з учасників зобов'язаний внести до статутного (складеного) капіталу не менше 50 відсотків вказаного в установчих документах вкладу. Внесення до статутного (складеного) капіталу грошей підтверджується документами, виданими банківською установою.

Частина статутного капіталу, що залишилася несплаченою, підлягає сплаті протягом першого року діяльності товариства. Якщо учасники протягом першого року діяльності товариства не сплатили повністю суму своїх вкладів, товариство повинне оголосити про зменшення свого статутного капіталу і зареєструвати відповідні зміни до статуту в установленому порядку або прийняти рішення про ліквідацію товариства.

Відповідні зміни до ст. 52 Закону України «Про господарські товариства», які передбачали можливість виключення учасника у зв'язку з невнесенням ним частки до статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі, були внесені лише 21.04.2011 року. Також, рішенням Конституційного суду № 1-3/2013 від 05.02.2013 року, на яке посилається позивачка, надано тлумачення норм Закону України «Про господарські товариства» в редакції на день прийняття такого рішення (тобто з врахуванням внесених 21.04.2011 року змін до Закону України «Про господарські товариства») і в контексті інших законодавчих актів, чинних на відповідну дату.

Як визначено ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що як на момент настання граничного строку сплати внеску до статутного капіталу Товариства, так і до квітня 2011 року, наслідком невнесення учасником частки було оголошення товариством про зменшення свого статутного капіталу, реєстрація відповідних змін або прийняти рішення про ліквідацію товариства, чого зроблено не було, натомість, як свідчать дані реєстраційної справи, обидва учасники (позивач і відповідач2) протягом деякого часу узгоджено керувати Товариством і потреби у вирішенні питання приведення статутного капіталу Товариства у відповідність до фактичного обсягу внесків, не виникало.

Згідно з п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» при вирішенні спорів, пов'язаних з виключенням учасника з товариства, господарські суди, як випливає зі змісту статті 64 Закону про господарські товариства, повинні дослідити всі обставини, пов'язані з виключенням учасника з товариства, дати оцінку його поведінці, встановити наявність негативних для товариства наслідків у зв'язку з діями (бездіяльністю) учасника. Якщо негативні наслідки ще не настали, потрібно правильно визначити вірогідність їх настання. Необхідно встановити причинний зв'язок між діями (бездіяльністю) учасника товариства та негативними наслідками для товариства, а також дослідити мотиви поведінки учасника, форму вини тощо.

Вирішуючи питання про наявність факту перешкоджання учасником своїми діями досягненню цілей товариства, необхідно встановити, що поведінка учасника суттєво ускладнює діяльність товариства чи робить її практично неможливою.

Господарські суди повинні враховувати як фактичні обставини, що були підставою для виключення учасника з товариства, так і дотримання вимог законодавства та установчих документів при скликанні та проведенні відповідних загальних зборів.

Виключення учасника з ТОВ чи ТДВ відповідно до статті 59 Закону про господарські товариства належить до компетенції зборів ТОВ (ТДВ), а не суду.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про господарські товариства» при вирішенні питання про виключення учасника з товариства рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотками загальної кількості голосів учасників товариства.

У зв'язку з чим, судом також встановлено порушення при прийняття рішення від 07.11.2013 року про виключення Струєва В.Л. з учасників товариства, оскільки його не було належним чином повідомлено про проведення таких зборів, збори були скликані і проведені за відсутності достатнього кворуму (менше 50% загальної кількості голосів). Щодо посилання позивачки на неможливість формування кворуму, оскільки Струєв В.Л. має 85 % голосів, суд зазначає, що відповідний розподіл часток був прийнятий і погоджений позивачкою в свій час і вона мала усвідомлювати наслідки відповідних обставин.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» передбачено, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з ТОВ (ТДВ), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства.

У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Таким чином, належним доказом в підтвердження невнесення відповідачем2, як і внесення позивачем часток до статутного капіталу Товариства мають бути дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності Товариства, які відображають вартість чистих активів товариства, визначену в порядку, встановленому законодавством.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені та безпідставні, тому задоволенню не підлягають. Крім того, друга позовна вимога заявлена до особи, не визначеної відповідачем у справі.

Крім того, відповідач 1 в ході розгляду справи подав клопотання про застосування строків позовної давності до заявлених в позові вимог, оскільки з моменту настання обставин, на які посилається позивачка в обґрунтування порушення свого корпоративного права, зокрема, 20.10.2009 року (граничний строк сплати внеску), станом на момент звернення до суду минуло більше трьох років (строк позовної давності закінчився в кінці жовтня 2012 року).

У зв'язку з чим, суд зазначає, що за наявності факту порушення права, про яке йде мова в позові, позивачка могла і повинна була дізнатись про обставини формування статутного капіталу Товариства та факт невнесення одним з учасників свого внеску у відповідний період часу. Посилання позивачки на необізнаність з обставинами формування статутного капіталу Товариства не обґрунтовує поважності причин пропуску строку на звернення за захистом своїх прав та інтересів, оскільки учасники товариства мають право на отримання інформації щодо фінансово-господарської діяльності товариства.

Також, суд критично оцінює надані докази, якими позивачка обґрунтовує невнесення Струєвим В.Л. частки до статутного капіталу Товариства, а саме пояснення бувшого директора Заярного С.Г., оскільки такі докази є неналежними в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України і не спроможні достовірно та вичерпно засвідчити відповідні факти, крім того, несвоєчасно отримані позивачкою і суперечать встановленим судом обставинам справи в їх сукупності.

Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

Суд не приймає посилання позивача на застосування ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу України, оскільки корпоративні права не відносяться до особистих немайнових прав.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, також, пропущено строк позовної давності і відповідачем1 подано заяву про його застосування, , тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 04.02.2015 р.

Суддя Т.П. Карпечкін