КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа№ 911/4072/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Коршун Н.М.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - Грищенко О.М. (довіреність б/н від 16.07.2014 р.)

від третьої особи 1 - не з'явився

від третьої особи 2 - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище»

на рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 р.

у справі №911/4072/14 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АРС»

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО»

2. Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1.

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Хліб Інвестбуд»

2. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

про стягнення 3% річних та інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРС» звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» та Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 3000,00 грн. 3% річних згідно договору поруки №02-09-2014 від 02.09.2014 р. та на підставі угоди №30-04/13 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 30.04.2013 р.; стягнення з відповідача 2 на користь позивача 49202,64 грн. 3% річних, 4123,35 грн. інфляційних втрат на підставі угоди №30-04/13 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 30.04.2013 р. та контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.09.2014 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Хліб Інвестбуд».

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.11.2014 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.11.2014 р. позов задоволено повністю. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача 3000,00 3% річних, а також 1827,00 грн. судового збору. Стягнуто з відповідача 2 на користь позивача 49202,64 грн. 3% річних та 4123,35 грн. інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фермерське господарство «Агроінвест-Топилище» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та відстрочити виконання оскаржуваного рішення.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати та відстрочити виконання рішення до 01.08.2015 р.

Представники позивача, відповідача 1 та третіх осіб в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 16.12.2014 р. та від 29.12.2014 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи без участі представників позивача, відповідача 1 та третіх осіб.

Зважаючи на те, що неявка представників позивача, відповідача 1 та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представника відповідача 2, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

21.03.2011 р. між ТОВ «Хліб Інвестбуд» (покупець) та ФГ «Агроінвест-Топилище» (продавець) було укладено контракт на поставку зерна майбутнього врожаю №МУ-0017.

Відповідно до п. 1.1. вказаного контракту, продавець у визначений сторонами строк передає покупцю у власність товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його.

Пунктами 1.2., 1.2.1 контракту визначено період поставки: до 15.10.2011 р.

Поставка вважається здійсненою в момент підписання акта приймання-передавання товару на базисі поставки відповідно до умов цього контракту.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Хліб Інвестбуд» належно виконало обов'язки, що були покладені на нього контрактом, проте ФГ «Агроінвест-Топилище» не вчинено дій щодо передачі у власність ТОВ «Хліб Інвестбуд» товару. А саме, ФГ «Агроінвест-Топилище» не поставлено пшеницю у кількості 700 тонн на загальну суму 1178100,00 грн.

В рішенні господарського суду Волинської області від 07.05.2012 р. у справі № 5004/353/12 за позовом ТОВ «Хліб Інвестбуд» до ФГ «Агроінвест-Топилище» про стягнення заборгованості за контрактом на поставку зерна майбутнього врожаю №МУ-0017 від 21.03.2011 р. встановлено наступне.

У пункті 4.4. додаткової угоди №1 до контракту вказано, що у разі невиконання продавцем своїх зобов'язань або за наявності очевидних підстав у покупця вважати, що він не виконає своїх зобов'язань у встановлений строк або виконає їх не в повному обсязі, покупець має право зупинити виконання своїх зобов'язань (в тому числі зобов'язання передбачені п.п. 3.2.-3.3. контракту), відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі. В такому випадку продавець зобов'язаний повернути покупцю все отримане за цим контрактом протягом 10 днів з моменту такого встановлення, що підтверджується листом- вимогою покупця.

На виконання вимог даного пункту додаткової угоди, 09.12.2011 року ТОВ «Хліб Інвестбуд» направлено ФГ «Агроінвест-Топилище» лист-вимогу № 1657/12 від 07.12.2011 року. Вказаний лист-вимога відповідачем 2 був отриманий 13.12.2011 р. Проте залишений без відповіді та задоволення.

Вказаним рішенням позов ТОВ «Хліб Інвестбуд» задоволено частково. Стягнуто з ФГ «Агроінвест-Топилище» на користь ТОВ «Хліб Інвестбуд» 824670,00 грн. коштів отриманих за контрактом на поставку зерна майбутнього врожаю №МУ-0017 від 21.03.2011 р. та 25305,59 грн. судового збору.

30.04.2013 р. між ТОВ «Хліб Інвестбуд» (первісний кредитор) та ТОВ «АРС» (новий кредитор) було укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 30-04/13, відповідно до п. 1.1. якої первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ФГ «Агроінвест-Топилище» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру штрафних санкцій (пені, штрафу), передбаченого умовами контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 р., 3% річних та інфляційних втрат, передбаченими ч. 2 ст. 625 ЦК України, збитків, у зв'язку із неналежним несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 р.

Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про поступку права вимоги за цією угодою (п. 4.3. договору).

Відповідно до акта прийому-передачі документів від 30.04.2013 р. первісний кредитор передав новому кредитору всі документи, що підтверджують право вимоги.

Боржнику було направлено повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні від 30.04.2013 р. (копії доказів надсилання містяться в матеріалах справи).

Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 ст. 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов'язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок укладення вищезазначеного правочину та внаслідок неналежного виконання зобов'язань ФГ «Агроінвест-Топилище» до ТОВ «АРС» перейшло право вимоги виконання ФГ «Агроінвест-Топилище» зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних втрат.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, 02.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРС» (кредитор) було укладено договір поруки № 02-09-2014, відповідно до п. 1.1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Фермерським господарством «Агроінвест-Топилище» щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати 3% річних у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 р. та угоди № 30-04/13 про заміну кредитора у зобов'язанні від 30.04.2013 р.

Відповідальність поручителя перед кредитором обмежується частковою сплатою розміру 3% річних у сумі 3000,00 грн (п. 3.1 договору поруки №02-09-2014).

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутись з вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором (п. 4.1. договору).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Так, кредитор звернувся до поручителя із вимогою № 15-1/14 від 15.09.2014 р. про виконання зобов'язань за договором поруки. Вказана вимога була отримана директором поручителя 16.09.2014 р., про що свідчить його підпис на вимозі.

У відповідь на вимогу поручитель листом № 182 від 18.09.2014 р. повідомив, що виконати вказану вимогу у встановлений строк не в змозі у зв'язку із скрутним фінансовим становищем.

Відтак, позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача 1 та відповідача 2 про солідарне стягнення з них 3000,00 грн. 3% річних та про стягнення з відповідача-2 49202,64 грн. 3% річних, 4123,35 грн. інфляційних втрат.

Відповідач-2 у своїй апеляційній скарзі зазначав, що доводи позивача є безпідставними та неправомірними з підстав того, що після винесення рішення господарським судом Волинської області цивільно-правові відносини припинились, та виникли нові правовідносини, основані на державному примусі та які регулюються нормами господарського процесуального та виконавчо-процесуального законодавства, а також, що позивачем не надано доказів звернення до виконавчої служби та доказів розміру наявної заборгованості.

Вказані твердження відповідача 2 є безпідставними, адже відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

21.01.2014 р. між ТОВ «Хліб Інвестбуд» (довіритель) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. (повірений) було укладено договір доручення № 14/01-01, відповідно до п. 1.1. якого повірений зобов'язується за дорученням довірителя надати послуги щодо проведення допустимих законодавством України дій, спрямованих на повернення дебіторської заборгованості з боржника довірителя: ФГ «Агроінвест-Топилище» у 849975,59 грн. згідно рішення господарського суду Волинської області від 07.05.2012 р. по справі № 5004/353/12, прийняте у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно контракту №МУ-0017 на поставку зерна майбутнього врожаю від 21.03.2011 р. (а.с.122-126).

03.02.2014 р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1. та ФГ «Агроінвест-Топилище» було укладено угоду № 03-02-2014 про добровільне виконання рішення господарського суду Волинської області від 07.05.2012 р. у справі № 5004/353/12, якою сторони підтвердили факт наявності заборгованості та погодили графік виконання зобов'язань (а.с. 62-64).

З матеріалів справи вбачається, що за період з лютого по жовтень 2014 року ФГ «Агроінвест-Топилище» було частково погашено заборгованість у сумі 609975,59 грн, що підтверджується наявними копіями платіжних доручень.

Перевіривши розрахунок втрат від інфляції, наданий позивачем, апеляційний господарський суд встановив, що він є арифметично вірним.

Щодо розрахунку 3% річних у розмірі 52202,64 грн. на підставі угоди №30-04/13 про заміну кредитора у зобов'язанні від 30,042013 р. та контракту №МУ-0017, то судом першої інстанції вірно встановлено, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем, однак, позивачем заявлено до стягнення суму 3% річних на загальну суму 52202,64 грн., які й підлягають до стягнення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 3000,00 грн 3% річних та про стягнення з відповідача-2 49202,64 грн 3% річних, 4123,35 грн інфляційних втрат є обґрунтованими, документально доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідачем по справі не надано суду доказів винятковості даного випадку, у виникненні заборгованості, яка виникла в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе за договором зобов'язань. Більше того, посилання відповідача в апеляційній скарзі на тяжкий фінансовий стан, не підтверджується будь-якими належними доказами.

Враховуючи, що відстрочення виконання рішення є виключно правом господарського суду, а не його обов'язком, колегія суддів, в даному випадку, не знаходить підстав для такого відстрочення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Фермерським господарством «Агроінвест-Топилище», в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального і процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», судовий збір у справах зі спорів, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття обґрунтованих пропозицій другої сторони. Якщо розбіжності між сторонами вирішено частково на користь однієї із сторін і частково на користь другої сторони, то витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, розподіляються між обома сторонами з урахуванням кількості та змісту прийнятих господарським судом пропозицій кожної із сторін (зокрема, у залежності від кількості пунктів спірного договору, прийнятих судом у редакції позивача і відповідача).

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 р. в частині розподілу суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, п. 4 ч. 1 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 11.11.2014 р. у справі №911/4072/14 змінити в частині розподілу суми судового збору.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» () та Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРС» () 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. 3% річних.

Стягнути з Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРС» () 49202 (сорок дев'ять тисяч двісті дві) грн. 64 коп. 3% річних, 4123 (чотири тисячі сто двадцять три) грн. 35 коп. інфляційних втрат.

Стягнути з Фермерського господарства «Агроінвест-Топилище» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРС» () 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за подання позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАЗУС-ПРО» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРС» () 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за подання позову.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Київської області.

Справу №911/4072/14 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.Я. Дикунська

Н.М. Коршун