РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2015Справа №910/24638/13

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі

Київської міської ради

До 1) регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

2) відкритого акціонерного товариства "Перемога";

Про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

від прокуратури: Левицька Н.В. - представник

від позивача Уланов І.В. - представник

від відповідача 1 Бондар М.В. - представник

від відповідача 2 не з'явився

Суть спору:

До Господарського суду міста Києва звернувся Заступника прокурора міста Києва з позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - позивач) до регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (далі - відповідач 1) та відкритого акціонерного товариства "Перемога" (далі - відповідач 2) про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що укладений між відповідачами Договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 11.05.2002 вчинено за заниженою вартістю, яку визначено суб'єктом оціночної діяльності з низкою порушень, що призвело до завдання збитків місцевому бюджету, у зв'язку з чим спірний договір підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як такий, що укладений з порушенням вимог приватизаційного законодавства, всупереч основному принципу індивідуальної приватизації щодо досягнення максимального економічного ефекту від приватизації.

Ухвалою суду від 20.12.2013 порушено провадження у справі № 910/24638/13 та призначено її до розгляду на 30.01.2014.

Ухвалами суду від 30.01.2014, 13.02.2014, від 27.02.2014 розгляд справи відкладався.

Під час розгляду справи представники прокуратури та позивача повністю підтримували заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на момент приватизації та передприватизаційної підготовки, регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву діяло в межах своїх повноважень та виключно керуючись законодавством.

Крім того, представник відповідача 1 у своїх поясненнях не погодився з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.12.2013 за № 12806/13-45, на який прокурор посилається як на доказ, що підтверджує завдання збитків місцевому бюджету, у зв'язку з заниженням вартості нежилого приміщення, яке виступало предметом купівлі-продажу за спірним договором.

Представник відповідача 2 жодне з судових засідань не з'явився та витребувані докази не подав.

Суд, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення дійсної ринкової вартості нежилого приміщення, яке виступало предметом купівлі-продажу за спірним договором під час проведення приватизації.

Приписами ст. 41 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу" . Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Представники прокуратури та відповідача 1 присутні в судовому засіданні 05.03.2014 не заперечували проти призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з метою визначення дійсної вартості станом на момент проведення приватизації нежилого приміщення, яке виступало предметом купівлі-продажу за спірним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2014 по справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Через канцелярію суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 3658/14-42 від 03.09.2014. Вказаним листом Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України повідомив суд про залишення ухвали суду від 05.03.2014 про призначення експертизи без виконання, посилаючись на те, що попередня оплата за проведення експертизи не виконана.

Розпорядженням № 04-23/754 від 11.09.2014 справу передано на повторний автоматичний розподіл, в зв'язку із припиненням повноважень у судді Привалова А.І.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справу передано судді Прокопенко Л.В.

Ухвалою суду від 15.10.2014 суддя Прокопенко Л.В. прийняла справу до свого провадження, поновила провадження у справі та призначила розгляд справи на 14.11.2014.

В судове засідання 14.11.2014 представник прокуратури та позивача з'явились, надали суду усні пояснення по суті спору.

В судове засідання 14.11.2014 представник відповідача 1 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору.

В судове засідання 14.11.2014 представник відповідача 2 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Ухвалою від 14.11.2014 розгляд справи відкладено на 28.11.2014.

В судове засідання 28.11.2014 представник прокуратури з'явився надав пояснення стосовно суті спору та надав клопотання про продовження терміну розгляду справи.

В судове засідання 28.11.2014 представник відповідача 1 з?явився, заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судове засідання 28.11.2014 представники позивача відповідача 2 не з'явились, причини неявки суду не повідомили, вмотивованих заяв та клопотань до суду не направив.

Ухвалою суд від 28.11.2014 відкладено розгляд справи на 28.01.2015.

28.01.2015 відділом діловодства суду від представника прокуратури отримано додаткові документи.

В судовому засіданні 28.01.2015 оголошено перерву до 30.01.2015.

В судовому засіданні 30.01.2015 представники сторін надали усні пояснення по суті.

В судове засідання 30.01.2015 представник відповідача 2 повторно не зявився.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 30.01.2015 р., запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та відповідно до вимог ст. 69 ГПК України.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 30.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Прокуратурою м. Києва проведено перевірку додержання вимог законодавства під час приватизації нежилих приміщень площею 69,3 кв.м по вул. Б. Хмельницького, 44 (літ. А) у м.Києві.

Встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради від 05.07.2001 № 445/1422 «Про приватизацію комунального майна» вказані приміщення включено до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що підлягають приватизації.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву від 27.02.2002 зареєстровано заяву ВАТ «Перемога» про приватизацію спірних приміщень.

Висновком експерта філії «Київський аукціонний центр» ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» визначено вартість спірних приміщень станом на 28.02.2002 у сумі 145,5 тис. грн.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ВАТ «Перемога» 11.05.2002 укладено договір купівлі-продажу приміщень вартістю 145,5 тис. грн.

Згідно з п.11 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки в редакції, яка діяла станом на момент приватизації спірного майна, одним із основних принципів індивідуальної приватизації є досягнення максимального економічного ефекту від продажу об'єкта приватизації.

За змістом ст. 9 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» обов'язковою передумовою приватизації об'єкта державного та комунального майна є здійснення оцінки його вартості.

Ціна продажу об'єкта, що підлягає приватизації шляхом

викупу, та початкова ціна продажу об'єкта малої приватизації на

аукціоні або за конкурсом визначаються відповідно до методики,

затвердженої Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2000 № 1554 затверджено Методику оцінки вартості майна під час приватизації, яка діяла на момент приватизації спірних приміщень.

За змістом п. 7 вказаної Методики в основу експертної оцінки майна покладаються загальновідомі в світовій практиці базові принципи. Враховуються фактори попиту і пропонування на аналогічні об'єкти, ліквідності, впливу зовнішнього навколишнього середовища та наявності ринків збуту продукції, ризики, пов'язані з діяльністю об'єкту оцінки, отриманням прибутків та інвестуванням коштів для його придбання, ступінь контролю над бізнесом, що є об'єктом оцінки, поточна та прогнозована прибуткова діяльність тощо.

Таким чином, при проведенні оцінки вартості майна, яке приватизуються, суб'єкт оціночної діяльності повинен врахувати всі фактори, які впливають на вартість об'єкту продажу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що при проведенні філією «Київський аукціонний центр» ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» оцінки спірних приміщень допущено низку порушень, що призвело до продажу майна за заниженою вартістю.

Зокрема, згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 27.11.2013 №11409/11410/13-42 у звіті про експертну оцінку вартості спірних приміщень, виконаному філією «Київський аукціонний центр» ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», наявні наступні недоліки:

- оцінювану будівлю безпідставно віднесено до 1-ої групи капітальності;

- не зазначено об'єм будівлі, який є одним із основних показників при визначенні вартості за витратним підходом, а саме при підборі будівельного аналогу будівлі;

- оцінювач безпідставно не використав порівняльний підхід для оцінки, який надає найбільш вірний результат щодо ринкової вартості об'єкта;

- орендна ставка за 1 кв. м подібних приміщень складала 30-50 доларів США, що значно перевищує значення, прийняте у звіті для розрахунку вартості по дохідному підходу - 10,83 доларів США за 1 кв. м;

- допущено порушення при визначенні ставки капіталізації компенсації додаткового ризику, що призвело до заниження вартості об'єкту.

Матеріалами справи підтверджується, що звіт про експертну оцінку вартості спірних приміщень, який виконано філією «Київський аукціонний центр» ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки.

Так, станом на зазначену у вказаному звіті дату - 28.02.2002 ринкова вартість спірного майна складала 325.002 грн., а на момент укладення спірного договору купівлі-продажу - 343.454 грн.

Крім того, згідно з висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 10.12.2013 у зв'язку з укладенням спірного договору, бюджету м.Києва завдано збитки у сумі 125 335 грн. (станом на дату оцінки - 28.02.2002) та у сумі 140 712 грн. (станом на момент укладення спірного договору).

Оскільки спірний договір укладений у 2002 році, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати вимоги законодавства, яке діяло на час укладення вказаного договору, а саме Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року.

Так, за ст. 48 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення спірного договору) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Таким чином спірний договір укладено за заниженою вартістю, яку визначено суб'єктом оціночної діяльності з низкою порушень, що призвело до завдання збитків місцевому бюджету.

У зв'язку з цим, спірний договір купівлі-продажу укладено між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м.Києву та ВАТ «Перемога» з порушенням вимог приватизаційного законодавства, всупереч основному принципу індивідуальної приватизації щодо досягнення максимального економічного ефекту від приватизації, а тому він підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 48 ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з вимогами ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено, що прокуратурі м.Києва стало відомо про укладення спірного договору та інші обставини незаконного вибуття з комунальної власності спірних приміщень під час проведення перевірки у 2013 році.

Таким чином, строк позовної давності на звернення з даним позовом підлягає відновленню.

За ст.121 Конституції України представництво інтересів громадянина та держави у суді покладається на органи прокуратури.

Приписами ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що підставою представництва прокурором в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Однією із форм такого представництва є звернення до суду з позовами з метою представництва інтересів держави.

Судом встановлено, що інтереси держави порушуються тим, що спірне майно неправомірно вибуло з комунальної власності за заниженою вартістю.

Згідно зі ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Зважаючи на те, що Київська міська рада на даний час здійснює правомочності власника стосовно комунального майна у м.Києві, вона уповноважена виконувати функції держави у спірних правовідносинах.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст..43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного рішення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Відновити прокуратурі м. Києва строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом.

3.Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 69,3 кв.м по вул. Б. Хмельницького, 44 (літ. А) у м. Києві, укладений 11.05.2002 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ВАТ «Перемога».

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 05.02.2015

Суддя Л.В. Прокопенко