ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

15.01.2015р. Справа № 917/2332/14

за позовом Прокуратура Машівського району Полтавської області, вул.Тельмана, 2, смт. Машівка Машівський район, Полтавська область, 39400

до 1. Машівської районної ради, вул.Леніна, 113, смт.Машівка, Машівський район, Полтавська область, 39400

2. Релігійної громади Свідки Єгови Київського району м.Полтави, вул. 8 Березня, 37, к.1, м.Полтава, 36002

про визнання недійсним Договору оренди

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: Копитець О.О. посвідчення № 026724

від відповідача 1: не з"явився

від відповідача 2: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про визнання недійсним Договору оренди

Відповідач 1 повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав, вимог ухвал суду не виконав. 08.12.2014 року за вхідним № 16336(канцелярії суду) керуючий справами виконавчого апарату районної ради Т.О.Пиляй подав заяву про розгляд справи без участі представника Машівської районної ради водночас повідомив, що не заперечує проти позовних вимог. Суд подану заяву прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Відповідач 2 повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи), відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвал суду не виконав.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

Згідно з положеннями статті 121 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом, з метою захисту інтересів держави та громадян у суді.

Відповідно до ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

У відповідності зі ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

В ході проведення перевірки прокуратурою Машівського району Полтавської області встановлено, що 01.01.2013р. між Машівською районною радою в особі голови районної ради Бондаренко О.М. (орендодавцем) та релігійною громадою Свідків Єгови Київського району м. Полтави в особі головуючого наглядача старійшин Марченка О.В. (орендарем) укладено договір оренди нежитлового приміщення, розташованого в будинку по вул. Леніна, 118 в смт. Машівка.

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування приміщення спільної власності територіальних громад району, яке знаходиться на балансі Машівської

дитячої школи естетичного виховання за адресою смт. Машівка, вул. Леніна, 118, загальною площею 72.05 м, та корисною площею 53.35 м, складається з однієї кімнати.

Зазначений об'єкт оренди передано орендарю 01.01.2013 року, що підтверджується актом приймання-передачі (копія додається).

Метою оренди відповідно до п.1.2 договору є проведення зібрань релігійної громади в суботу та неділю.

Орендна плата приміщення відповідно до п.3.1 договору складає 132 грн. на місяць.

Згідно п.11.1 договору його термін дії складає з 01.01.2013р. по 30.11.2015р., приміщення використовується погодинно 24 години на місяць.

Згідно ч.І та ч.5 ст. 63 Закону України «Про освіту» матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Частиною ч.4 ст. 28 Закону України «Про позашкільну освіту» передбачено, що платні послуги можуть надаватися за напрямами діяльності позашкільного навчального закладу.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про освіту» навчальні заклади в Україні незалежно від форм власності відокремлені від церкви (релігійних організацій), мають світський характер, крім навчальних закладів, заснованих релігійними організаціями.

Однак, при укладенні договору оренди індивідуально визначеного приміщення в позашкільному навчальному закладі Машівській дитячій школі естетичного виховання, розташованому по вул. Леніна, 118 в смт. Машівка Полтавської області, площею 72,05 м. кв., власником комунального майна - Машівською районною радою, не прийнято будь-яких рішень в межах компетенції щодо обґрунтованих підстав передачі його в оренду релігійній громаді Свідків Єгови Київського району м. Полтави, з метою подальшого його використання не за призначенням даного позашкільного навчального закладу, а навпаки, для цілей, що прямо суперечать вимогам ст. 9 Закону України «Про освіту» та не спрямованих реалізацію передбачених ст. 4 Закону України «Про позашкільну освіту» розвитку здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Крім того, в порушення вимог ст. ст. 10, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» частина приміщення в позашкільному навчальному закладі Машівській дитячій школі естетичного виховання, розташованому по вул. Леніна, 118 в смт. Машівка Полтавської області, площею 72,05 м. кв., власником комунального майна - Машівською ррайонною радою, передана в оренду без оцінки об'єкта оренди та обов'язкового страхування.

Пунктом 15 ч. 6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що голова районної ради представляє раду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій і громадянами, а також у зовнішніх відносинах відповідно до законодавства;

Відповідно до п.19 ч.І ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються за дорученням відповідних рад питань про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об'єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об'єктів в установленому законом порядку.

Однак, як при укладенні оскаржуваного договору оренди, так і після, його укладення, головою Машівської районної ради даний договір на затвердження сесії переданий не був, чим допущено порушення вимог вказаного законодавства.

З часу одержання в оренду майна релігійна громада Свідків Єгови Київського району м. Полтави здійснює свою діяльність у вигляді проведення зібрань релігійної громади щосуботи та неділі, що підтверджується довідкою про взяття на облік платника податків даної громади №9009 від 04.07.2001 року, довідкою про включення громади до ЄДРПУО №19/2739, свідоцтвом про державну реєстрацію релігійної громади Свідків Єгови Київського району м. Полтави серії А00 №084688 від 05.06.2001 року, Статутом даної релігійної організації та свідоцтвом про його реєстрацію №196 від 05.06.2001 року. Зокрема, пунктами 2.1.2., 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. розділу 2 Статуту до цілей, завдань та основних форм діяльності громади віднесено поширення віри Свідків Єгови, проведення богослужінь та здійснення обрядів у відведених для цього місцях, на кладовищах, в квартирах та будинках громадян, в установах, організаціях та на підприємствах відповідно до чинного законодавства України; проповідування доброї новини про Боже Царство на чолі з Ісусом Христом як прилюдно, так і по домах; навчання людей, які виявляють зацікавленість біблійною правдою, а також проведення з ними безкоштовних біблійних вивчень для збагачення їхньої духовності та морального виховання.

Правове регулювання визнання правочинів недійсними здійснюється на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України та статті 207 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою-шостою статті 203 цього Кодексу. Також, вказаною статтею встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29 травня 2013року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

В п.2.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.05.2013р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). За змістом частини третьої статті 207 ГК України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України , частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Судом встановлено, що користування окремим індивідуально визначеним приміщенням в позашкільному навчальному закладі Машівській дитячій школі естетичного виховання забороняється Законом України «Про освіту», Законом України «Про позашкільну освіту», договір укладений з порушенням вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна», призводить до порушення прав дітей, які захищає і гарантує держава

За таких обставин, позовні вимоги прокурора про визнання недійсним договору оренди індивідуально визначеного майна від 01.01.2013 року, укладеного між Машівською районною радою та релігійною громадою Свідків Єгови Київського району м. Полтави обгрунтовані, доведені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, суд вважає необхідним витрати по сплаті судового збору у сумі 2436,00 грн. покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір оренди індивідуально визначеного майна від 01.01.2013 року, укладеного між Машівською районною радою та релігійною громадою Свідків Єгови Київського району м. Полтави.

3.Зобов'язати релігійну громаду Свідків Єгови Київського району м. Полтави звільнити частину орендованого індивідуально визначеного майна позашкільного навчального закладу Машівської дитячої школи естетичного виховання, загальною площею 72.05 м. кв., та корисною площею 53.35 м. кв., розташованого за адресою смт. Машівка, вул. Леніна, 118, одержаного за договором оренди від 01.01.2013 року, та передати його Машівській районній раді.

4. Стягнути з Релігійної громади Свідки Єгови Київського району м.Полтави ( вул. 8 Березня, 37, к.1, м.Полтава, 36002, ідентифікаційний код 28002893) в доход Державного бюджету України (одержувач коштів УДКСУ у м.Полтава (м.Полтава), код одержувача 38019510, рахунок 3002, банк одержувача ГУДКСУ у Полтавській області, код банку 831019, код класифікації доходів бюджету 22030001) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2436,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 22.01.2015р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.