ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 922/5980/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів
до Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря" м. Рубіжне
про стягнення 41477,14 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Кузьменко Т.О., за довіреністю від 12.01.2015 року;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Державний науково - дослідний інститут хімічних продуктів звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря" про стягнення 41477,14 грн. Позовні вимоги позивач обгрунтовує неналежним виконанням умов договору № 935-10/ООПБ від 10.12.2010 року та договору № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року щодо оплати виконаних позивачем робіт. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від від 24.12.2014 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 20.01.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.01.2015 року від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 47) разом із документами для долучення до матеріалів справи. У своєму відзиві відповідач зазначив про те, що відповідачем з поважних причин було порушено виконання зобов`язань, у зв`язку з важким фінансовим становищем та відсутністю ринку збуту та попиту на продукцію. Враховуючи викладене, відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%, а також розглядати справу без участі представника відповідача.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.01.2015 року від представника позивача надійшла довідка (вх. № 1747) про відкриті поточні рахунки в установах банків.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 20.01.2015 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 1746) про долучення до матеріалів справи документів.

Суд, розглянувши клопотання відповідача щодо розгляду справи без участі представника відповідача, вважає його таким, що не суперечить інтересам сторін та діючому законодаству, а тому задовольняє його.

Представник позивача в судовому засіданні 20.01.2015 року позовні вимоги підтримав повністю, проти клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50% заперечував.

Представник відповідача в судове засідання 20.01.2015 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Присутній в судовому засіданні 20 січня 2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 грудня 2014 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноваженого представника позивача, судом встановлено наступне.

10.12.2010 року між Державним науково - дослідним інститутом хімічних продуктів (позивач) та Рубіжнянським казенним хімічним заводом "Заря" (відповідач) було укладено договір № 935-10/ООПБ, у відповідності до умов якого відповідач доручає, а позивач приймає на себе виконання робіт по темі: «науково-технічне супроводження випуску продукції на заводі».

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що за виконану науково-технічну продукцію згідно з цим договором відповідач перераховує позивачу відповідно з протоколом договірної ціни 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ - 5 000,00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 коп.). Оплата проводиться поквартально відповідно акта здачі-приймання.

Відповідно до п. 3.1. договору по завершенню роботи позивач пред'являє відповідачу акт здачі-приймання науково-технічної продукції з додатком до нього комплекту науково-технічної та іншої документації. У разі відсутності зауважень або мотивованої відмови датою прийому-здачі виконаних робіт є дата гпідписання акту.

Згідно п. 5.1. договору оплата прийнятих відповідачем робіт проводиться протягом 15-ти днів після підписання акту здачі-приймання.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивачем була виконана та здана, а відповідачем прийнята згідно актів здачі - приймання науково - технічної продукції № 178 від 31.03.2011 року на суму 1369,15 грн., № 205 від 30.06.2011 року на суму 1423,36 грн., № 214 від 27.07.2011 року на суму 5693,34 грн., № 237 від 03.10.2011 року на суму 3273,67 грн. та № 284 від 22.12.2011 року на суму 1992,67 грн. (а.с. 35-39).

Вищезазначені акти здачі - приймання підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, а здійснив лише часткове погашення, у зв`язку з чим у нього утврилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 01.12.2014 року становить 4686,01 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 662 к/юр (а.с. 44) про сплату заборгованості за договором № 935-10/ООПБ від 10.12.2010 року в сумі 4686,01 грн.

Крім того, 28.08.2014 року позивачем повторно було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 1895 к/юр (а.с. 46) про спрату боргу за договором № 935-10/ООПБ від 10.12.2010 року.

Відповідач відповіді на претензію не надав, борг перед позивачем за договором № 935-10/ООПБ від 10.12.2010 року в сумі 4686,01 грн. не погасив.

Як свідчать матеріали справи, 22.12.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до умов якого, відповідач доручає, а позивач приймає на себе виконання робіт по темі: «науково-технічне супроводження випуску продукції на заводі».

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що за виконану науково-технічну продукцію згідно з цим договором відповідач перераховує позивачу відповідно з протоколом договірної ціни 30 000,00 грн. (тридцять тисяч гривень 00 коп.), у т.ч. ПДВ - 5 000,00 грн. (п'ять тисяч гривень 00 коп.). Оплата проводиться поквартально відповідно акта здачі-приймання.

Відповідно до п. 3.1. договору по завершенню роботи позивач пред'являє відповідачу акт здачі-приймання науково-технічної продукції з додатком до нього комплекту науково-технічної та іншої документації.

Згідно п. 5.1. договору оплата прийнятих відповідачем робіт проводиться протягом 15-ти днів після підписання акту здачі-приймання.

На виконання умов вищезазначеного договору, позивачем була виконана та здана, а відповідачем прийнята згідно актів здачі - приймання науково - технічної продукції № 19 від 02.04.2012р. на суму 11 928,44 грн., № 52 від 02.07.2012р. на суму 4141,86 грн., № 78 від 01.10.2012р. на суму 2 321,23 грн. та №124 від 24.12.2012р. суму 9 450,68 грн.(а.с.53-56).

Вищезазначені акти здачі - приймання підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг, а здійснив лише часткове погашення, у зв`язку з чим у нього утврилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 01.12.2014 року становить 27842,21 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 21.03.2014 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 663 к/юр (а.с. 57) про сплату заборгованості за договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року в сумі 27842,21 грн.

Крім того, 28.08.2014 року позивачем повторно було направлено на адресу відповідача претензію за вих. № 1896 к/юр (а.с. 59) про спрату боргу за договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року.

Відповідач відповіді на претензію не надав, борг перед позивачем за договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року в сумі 27842,21 грн. не погасив.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором № 935-10/ООПБ від 10.12.2010 року та договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року, позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договорів та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором № 395-10/ООПБ від 10.12.2010 року в сумі 4686,01 грн. та договору № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року в сумі 27842,21 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 398,25 грн. 3% річних та 998,12 грн. інфляційних втрат за договором № 395-10/ООПБ від 10.12.2010 року, а також 3% річних в сумі 1528,65 грн. та інфляційних втрат в сумі 6023,92 грн. за договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 398,25 грн. та 998,12 грн. інфляційних втрат за договором № 395-10/ООПБ від 10.12.2010 року, а також 3% річних в сумі 1528,65 грн. та інфляційних втрат в сумі 6023,92 грн. за договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 3.1 Постанови Пленуму Вищого гсподарського суду "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань № 14 від 17.12.2013 року, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, відповідно до п. 4.1 вищезазначеної Постанови, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.ас прострочення виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне зазачити, що позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні витрати, які не є штрафними санкціями у відповідності до ст. 230 ГК України, а тому у суду відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 50%.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 611, 612, 623-629 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря" (93001, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Заводська, 1, ) на користь Державного науково - дослідного інституту хімічних продуктів (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Леніна, 59, ) 4686,01 грн. основної суми заборгованості, 998,12 грн. інфляційних втрат, 398,25 грн. 3% річних за договором № 935-10/ООПБ від 10.12.2010 року; 27842,21 грн. основної заборгованості, 6023,92 грн. інфляційних втрат, 1528,65 грн. 3% річних за договором № 74-11/ООПБ від 22.12.2011 року та 41477,14 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.01.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк