ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа № 920/1041/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.,

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

третіх осіб - не з'явились,

відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 - дов. від 01.07.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №4541С/1-9) на рішення господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. у справі № 920/1041/14,

за позовом Приватного підприємства "Українська Верстатобудівна Компанія "Салвер" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Солдаткіна С.В., м. Суми,

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Суми,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське РУ", м. Полтава,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Відділ державної виконавчої служби Глухівського міськрайонного управління юстиції, м. Глухів, Сумська обл.,

про стягнення 115 991,00 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. (головуючий суддя Зайцева І.В., суддя Резніченко О.Ю., суддя Лугова Н.П.) позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь приватного підприємства "Українська верстатобудівна компанія "Салвер" 113557,00 грн. основного боргу та 2320,00 грн. судового збору.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства. В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що акт та договір на зберігання ним підписаний, але фактичної передачі майна не було та доступу до нього відповідач не мав.

Позивач в судове засідання не з'явився та про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістив, у наданому відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. у справі № 920/1041/14 - без змін. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Третя особа, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі філії "Полтавське РУ", в судове засідання також не з'явилась, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не повідомила, у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Вважає, що доводи відповідача в апеляційній скарзі не спростовують правомірності прийнятого рішення суду, а також, вважає, що під час розгляду справи господарський суд вжив усіх необхідних заходів для того, щоб встановити наявність спірного майна. Представниками позивача, третьої особи, самим відповідачем та його представником 20.08.2014 р. при огляді приміщень за адресою м. Глухів, вул. 40 років Перемоги, 52 був виявлений лише один верстат, що входив до складу переданого на зберігання відповідачеві майна, про що складений відповідний акт, який наявний у матеріалах справи.

Третя особа, Відділ державної виконавчої служби Глухівського міськрайонного управління юстиції, в судове засідання також не з'явилась, 29.01.2015р. на адресу суду електронною поштою надійшли письмові пояснення, в яких зазначив, що на даний час на виконанні у ВДВС Глухівського МУЮ будь-яких виконавчих документів про стягнення заборгованості з ПП "УВК "Салвер" не перебуває. Також, третя особа надала клопотання, в якому просить розглянути дану справу без участі її представника за наявними в матеріалах справи документами.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, проте позивач та треті особи не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та третіх осіб за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені доводи в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою господарського суду Сумської області по справі № 6/33-10 від 08.04.2010р. було визнано банкрутом Приватне підприємство "Українська Верстатобудівна Компанія "Салвер" та відкрито ліквідаційну процедуру відповідно до ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Солдаткіна Сергія Вячеславовича.

В ході проведення ліквідаційної процедури, позивач уклав з відповідачем договір зберігання від 01.03.2013 р., відповідно до умов якого відповідач був зобов'язаний зберігати майно позивача, в тому числі наступне обладнання: станок спец. 2-х стоич. Продольно-фрезерний 6Г610 вартістю 65 819,00 грн.; верстат токарно-револьверний 1341 вартістю 11 128,00 грн.; станок токарно-гвинторезний 1Б240ПС вартістю 7 511,00 грн.; станок токарний 1Б240П вартістю 12 519,00 грн.; станок плоскошліфувальний ЗГ71 вартістю 2 434,00 грн.; верстат токарно-винторезний 1К62 вартістю 3338,00 грн.; верстат горизонтально-фрезерний 6М83Г вартістю 1 168,00 грн.; верстат бесцентрошліфувальний ЗЕ183 (БШС ЗЕ345) вартістю 5 564,00 грн.; верстат токарно-револьверний 1Г340П (Спец. Токарний РТ45009) вартістю 6 510,00 грн. Загальна ліквідаційна вартість вказаних станків відповідно до проведеної оцінки становить 115 991,00 грн.

Згідно з п. 5.1.3 даного договору зберігання від 01.03.2013 р. відповідач зобов'язався виконувати свої обов'язки за договором особисто.

Відповідно до п. 5.1.7. зазначеного договору зберігання від 01.03.2013 р., зберігач зобов'язаний нести відповідальність за втрату чи пошкодження майна.

У відповідності до п. 6.4.1. цього ж договору збитки завдані власнику втратою (нестачею) або пошкодженням майна, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати нестачі майна - у розмірі його вартості.

Частиною 1 статті 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч. 1 ст. 950 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 951 Цивільного кодексу України у разі втрати (нестачі) речі зберігач відшкодовує її вартість поклажодавцеві.

Як свідчать матеріали справи, ліквідатор ПП "УВК "Салвер" листом від 17.01.2014 р. звернувся до ФОП ОСОБА_1 з проханням повідомити про місцезнаходження та умови зберігання станків, які їй були передані відповідно до договору зберігання від 01.03.2013 р.

ФОП ОСОБА_1, в свою чергу, листом від 27.01.2014 р. повідомила, що надати вказану інформацію вона не має можливості в зв'язку з тим, що її не допускають на територію ТОВ "УМК Салверст", яка знаходиться під охороною ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", де зберігаються станки.

По даному факту, ліквідатор звернувся з заявою в правоохоронні органи, про проведення перевірки по факту зниклого майна, а саме станків, що належать на праві власності ПП "УВК "Салвер", та які знаходяться на зберіганні у ФОП ОСОБА_1, на підставі договору зберігання від 01.03.2013 р.

Листом від 05.03.2014 р., сектор ДСБЕЗ СМВ УМВС України в Сумській області повідомив, що в діях ФОП ОСОБА_1 не вбачається ознак кримінального правопорушення, передбаченого КК України.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, незважаючи на звернення до позивача з листом від 25.03.2013 р. про неможливість зберігання верстатів, відповідач не вживав будь-яких дій, спрямованих на виконання ним своїх зобов'язань за договором зберігання, не ставив питання про розірвання цього договору в установленому законом порядку, не здійснював фактичного зберігання майна, не вживав заходів щодо з'ясування об'єктивних обставин і з якого моменту майно залишилося без охорони.

Про відсутність належних дій з боку відповідача по вжиттю заходів з охорони та виявлення майна свідчить також відсутність фактів перевірки місця та якості зберігання верстатів ТОВ "УМК "Салверст".

Крім того, згідно з п. 5.1.3 договору відповідач зобов'язався виконувати свої обов'язки за договором особисто, проте, без письмової згоди позивача відповідачем було укладено договір на фізичну охорону об'єкта від 01.03.2013 р. з іншою юридичною особою - ТОВ "УМК Салверст", на яку безпідставно посилається відповідач.

Також, не доведено відповідачем про її спробу потрапити на територію, отриману АТ "Банк "Фінанси та Кредит" в управління, та не надано доказів звернення ТОВ "УМК "Салверст" до АТ "Банк "Фінанси та Кредит" про надання доступу до приміщень на описаній території у м. Глухові 14.08.2013р., на який посилається відповідач. Зазначеним листом вимагалося надати доступ до будівель за іншою адресою.

Що стосується періоду з 22.03.2013 року по 02.04.2014 року, на який відповідач посилається щодо неможливості виконання ним своїх зобов'язань за договором, судом першої інстанції правильно взято до уваги, що 22.03.2013 р. дійсно державний виконавець відділу ДВС Глухівського міськрайонного управління юстиції Бурнос О.В. при виконанні наказу господарського суду Сумської області у справі № 5021/2865/2012, виданого 08.02.2013 р. за участю представників стягувача - АТ "Банк "Фінанси та Кредит" вживав заходи з передання будівель за адресою у АДРЕСА_1.

Однак, передання майна не відбулося, державний виконавець виявив помилку у повідомленнях боржника про день виконавчих дій і припинив виконавчі дії.

Фактичне передання будівель за описаною адресою відбулося 02.04.2014 р. за актом державного виконавця передачі майна. Цього ж дня державний виконавець склав акт про вилучення майна від ТОВ "УМК "Салверст".

Як вже було зазначено раніше, відповідач уклав договір на фізичну охорону об'єкту 01.03.2013 р. з ТОВ "УМК Салверст", а згідно ст. 943 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний виконувати свої обов'язки за договором зберігання особисто, у разі передання зберігачем речі на зберігання іншій особі умови договору зберігання є чинними і первісний зберігач відповідає за дії особи, якій він передав річ на зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч. 1 ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи все вищевикладене та те, що позивач в якості доказів своїх позовних вимог надав належні докази, а саме: підписані сторонами договір зберігання від 01.03.2013 р. та акти передачі-приймання майна, які відповідачем не спростовані, відповідач, в свою чергу, не надав суду доказів того, що він повернув ввірене йому позивачем майно та не надав суду доказів того, що передане йому позивачем майно фізично існує (окрім одного верстата, вартість якого виключена із ціни позову), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги є правомірними і такими, що підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає за необхідним також зазначити, що до апеляційної скарги відповідачем були надані копії договорів купівлі-продажу укладені 30-31 січня 2013 р, при цьому, договір зберігання укладений 01.03.2013 р., тому ці документи не можуть бути взяти судом до уваги, так як перелічене у договорах купівлі-продажу майно є іншим, ніж те, що було передане на зберігання відповідачеві.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду повністю погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. у справі № 920/1041/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Рішення господарського суду Сумської області від 01.12.2014 р. у справі № 920/1041/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 03.02.2015р.

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Тихий П.В.