ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" лютого 2015 р.Справа № 916/4608/14

За позовом Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до відповідачів Концерну "Військторгсервіс";

Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс";

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання недійсним договору та повернення нерухомого державного майна

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

Від прокурора:Риженко М.Ю., посвідчення №025403 від 07.04.2014р.

Від Міністерства оборони України: Єрмаков А.В., довіреність №220/686/д від 23.09.2014р.

Від відповідача Концерну "Військторгсервіс": Рязанцев Д.І., довіреність №03 від 05.01.15р.;

Від відповідача Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс":не з'явився;

Від відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Військовий прокурор Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідачів Концерну "Військторгсервіс", Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс", фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору зберігання №ВКС 101 від 15.08.2014р., укладеного між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1; та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України приміщення будівлі під літ.А, площею 333кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 18.11.14р. порушено провадження у справі №916/4608/14.

29.12.2014р. від відповідача Концерну "Військторгсервіс" надійшло клопотання (вх.ГСОО№34398/14 від 29.12.2014р.) про відкладення розгляду справи, у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

Надане клопотання судом розглянуто та задоволено.

29.12.2014р. від відповідача Концерну "Військторгсервіс" надійшло клопотання (вх.ГСОО№2-611/14 від 29.12.2014р.) про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів, у зв'язку зі складністю справи та необхідністю витребування додаткових доказів по справі.

Надане клопотання судом розглянуто та задоволено, та строк вирішення спору по справі №916/4608/14 було продовжено до 01.02.2015р., в порядку ст.69 ГПК України.

29.12.2014р. від Концерну "Військторгсервіс" надійшло клопотання, в порядку ст. 38 ГПК України про витребування доказів (Вх.ГСОО№2-6110/14 від 29.12.2014р.), в якому просить суд витребувати у Військової прокуратури Одеського гарнізону постанову про призначення перевірки, на підставі якої було складено протокол від 04.11.2014р. огляду місця події та відібрано письмові пояснення у ОСОБА_2

Ухвалою господарського суду Одеської області від 12.01.15р. клопотання Концерну "Військторгсервіс" (вх.ГСОО№2-6110/14 від 29.12.2014р.) про витребування доказів - задоволено, витребувано у Військової прокуратури Одеського гарнізону постанову про призначення перевірки, на підставі якої було складено протокол від 04.11.2014р. огляду місця події та відібрано письмові пояснення у ОСОБА_2

12.01.15р. від прокурора надійшло клопотання (вх.№2-37/15 від 12.01.15р.), згідно якого зазначає про те, що під час судового розгляду справи №916/4608/14 встановлено що Філія „Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" (код ЄДР 35123222) є структурним підрозділом Концерну "Військторгсервіс" та не є окремою юридичною особою, у зв'язку з чим просить суд виключити зі складу відповідачів по справі №916/4608/14 Філію «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс" (код ЄДР 35123222).

Судом клопотання розглянуто та не задоволено, оскільки воно є безпідставним, та господарським процесуальним кодексом не передбачена можливість виключення зі складу відповідачів.

27.01.15р. від прокурора надійшло клопотання(вх.№1808/15 від 27.01.15р.), згідно якого просить суд залучити до матеріалів справи постанову про проведення перевірки №693вих-14 від 21.02.14р.

Судом клопотання розглянуто та задоволено, та залучено до матеріалів справи наданий доказ по справі.

Відповідач Концерн "Військторгсервіс" просить суд відхилити позовні вимоги Міністерства оборони України у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов(вх.№34381/14 від 29.12.14р. ). Так в обґрунтування відзиву зазначає про те, що ні до початку проведення прокурорської перевірки, ні під час, ані по завершенню, належним чином оформлена копія постанови про проведення перевірки, як того вимагають нормативно - правові акти, представникам Концерну "Військторгсервіс" не надавалася, що підтверджується Журналом реєстрації перевірок філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну «Військторгсервіс», у якому відсутні відомості про проведення будь-яких прокурорських перевірок. Незаконність проведеної перевірки свідчить про неналежність і недопустимість доданих до позовної заяви доказів, а саме протоколу огляду від 04.11.2014 р. та письмових пояснень ОСОБА_2, з чого випливає неможливість їх використання, для доведення позиції позивача. Крім того, Концерн "Військторгсервіс" не є бюджетною установою, та його основна діяльність не ведеться за рахунок коштів державного та/або місцевого бюджетів, отже посилання прокуратури на втративши чинність Наказ Головного управління Державного казначейства України №14 від 10.12.199р. «Порядок застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ», не призводить до жодних правових наслідків та жодним чином не потверджує правову позицію позивача. Крім того, у зв'язку з посиланням військової прокуратури також і на інші норми, щодо ведення позабалансового обліку, вважає за необхідне наголосити на тому, що жодна з вказаних норм не визначає порядок та обов'язковість прийняття на позабалансовий рахунок майна, передане на зберігання згідно з договором зберігання. Отже, незважаючи на відсутність прямого припису, щодо обов'язковості ведення позабалансового обліку, відповідачем він вівся, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №023.

Відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в судові засідання не з'являвся, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судових засідань, а саме, за його юридичною адресою, згідно наявних в матеріалах справи поштових повідомлень, відзив на позов не надав, своє право на захист не використав, у зв'язку з чим справа розглядається по наявним в ній матеріалам у порядку ст.75 ГПК України.

Від відповідача Концерну "Військторгсервіс" надійшло клопотання(вх.№2861/15 від 02.02.15р.), згідно якого просить суд залучити до матеріалів справи копію акту прийому-передачі від 31.12.14р., з якого вбачається, що Концерн "Військторгсервіс" передав, а фізична особа-підприємець ОСОБА_1 прийняв з відповідального зберігання матеріальні цінності, у зв'язку з закінченням 31.12.2014р. строку дії оспорюваного договору зберігання №ВКС-101 про надання послуг зберігання товарно-матеріальних цінностей та додаткових послуг від 15.05.2014р.

Судом клопотання розглянуто та задоволено, та залучено до матеріалів справи наданий доказ по справі.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив

Відповідно до свідоцтва на право власності на нежитлові будівлі від 14.07.2006р. серії САА №433654 об'єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, належать Державі, в особі Верховної Ради України.

За вказаною адресою знаходяться нежитлові будівлі та споруди (у тому числі будівля під літ. «А» згідно Технічного паспорту на виробничий будинок АДРЕСА_1, виданий КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 15.01.2005р.).

02.11.2007р. на підставі Акту приймання-передачі Концерн "Військторгсервіс" прийняв основні фонди державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Південного оперативного командування». До складу вищевказаних фондів входять, зокрема, нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.3.3 Положення про філію «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс", затвердженого наказом першого заступника генерального директора Концерну від 26.04.2007р. №28, майно Філії є державною власністю та складовою частиною майна Засновника Концерну "Військторгсервіс". Філія користується та розпоряджається майном у межах повноважень наданих Положенням.

15.08.2014р., між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника Філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс"Яцковця М.В. (Зберігач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Поклажодавець) було укладено договір №ВКС-101 про надання послуг зберігання товарно-матеріальних цінностей та додаткових послуг, відповідно до умов якого предметом договору є надання Зберігачем послуг по зберіганню, а також прийому, розвантаженню, обліку, відвантаженню товарно-матеріальних цінностей, що належать Поклажодавцю.

Згідно п. 5.1. договору, цей договір набуває чинності з 01.09.14р. і діє до 31 грудня 2014р.

Пунктом 2.1.2 Договору передбачено що Зберігач зобов'язаний забезпечувати видачу товарно-матеріальних цінностей Поклажодавця його уповноваженим представникам тільки при наявності відповідного доручення та по відповідних документах: товарно-транспортна накладна, видаткова накладна або іншим документам, якщо це обумовлено договором.

Відповідно до п. 2.1.6 Договору Зберігач зобов'язаний надавати послуги по зберіганню відповідно до заявлених Поклажодавцем і узгоджених із Зберігачем складських площ.

Водночас, згідно Додатку №3 до Договору №ВКС 101 (який є його невід'ємною частиною) майно ФОП ОСОБА_1. приймається Зберігачем на зберігання у складських приміщеннях будівлі під. літ. А (за технічним паспортом), за адресою: АДРЕСА_1

Прокурорською перевіркою встановлено, що власне діяльність із надання послуг зберігання, що є предметом Договору зберігання №ВКС-101, з боку Філії не здійснювалась, в свою чергу ФОП ОСОБА_1. фактично користувався приміщенням, в якому зберігалось його майно, мав вільний доступ до нього, а також; здійснював у приміщеннях господарську діяльність.

В обґрунтування позову прокурор зазначає про те, що вважає, що вищевказаний договір є удаваним правочином, який укладений між Концерном "Військторгсервіс" та ФОП ОСОБА_1. для приховання іншого правочину, який вони вчинили, а саме - договору оренди нерухомого державного майна, що підтверджується наступним:

Прокурорською перевіркою встановлено, що на порушення вимог ст.ст. 942, 959, 961 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 3, 8, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Розділу II («Позабалансові рахунки») «Порядку застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку бюджетних установ», затвердженого наказом Головного управління Державного казначейства України №14 від 10.12.1999р. на позабалансовий рахунок майно, передане на зберігання згідно з Договором, не поставлено, відповідні супровідні та складські документи (накладні, картки складського обліку тощо) не оформлені.

У протоколі огляду місця події зафіксовано факт використання ФОП ОСОБА_1. приміщень площею 333кв.м, будівлі під літ. А., розташованої за адресою: АДРЕСА_1, з метою здійснення господарської діяльності.

Під час перевірки встановлено, що на території складського комплексу Філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс" знаходиться одноповерхова капітальна будівля, приблизною довжиною 70м, приблизною шириною 15м.

У двох приміщеннях вказаної будівлі загальною площею 333кв.м виготовляються вироби із дерева (столи, стільці тощо), розмішене спеціальне устаткування для обробки деревини, електричні станки.

Відповідно до пояснень осіб, присутніх при проведенні огляду, ФОП ОСОБА_1. використовує частину приміщень вказаної будівлі площею 333кв.м у власній господарській діяльності

Так, помічник ФОП ОСОБА_1. - ОСОБА_2 пояснив, що ФОП ОСОБА_1. здійснює виробництво виробів із дерева у приміщеннях площею 333кв.м, за адресою: АДРЕСА_1. Вказані приміщення надані Філією «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс" у користування ФОП ОСОБА_1. на підставі договору зберігання.

Про відсутність між сторонами за оспорюваним Договором правовідносин із зберігання майна, а також про відсутність намірів сторін при його укладенні на встановлення таких правовідносин, свідчить зокрема те, що протягом тривалого часу дії договору жодних заходів із прийому, зберігання, обліку та видачі майна Концерном "Військторгсервіс" або його Філією вчинено не було.

Тобто, у сукупності вищевикладені обставини свідчать про те, що при укладенні Договору зберігання №ВКС 101 реальне волевиявлення Філії та Концерну "Військторгсервіс" були спрямовані на виникнення у ФОП ОСОБА_1 строкового оплатного права володіння та користування нежитловими приміщеннями будівлі під літ. А. площею 333кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1

У зв'язку з викладеним, враховуючи удаваність договору зберігання №ВКС-101 від 15.08.2014р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та Концерном"Військторгсервіс", а також зважаючи на положення ч. 2 ст. 235 ЦК України, прокурор вважає, що вказаний договір підлягає визнанню недійсним, а ФОП ОСОБА_1. зобов'язаний повернути державі в особі Міністерства оборони України приміщення будівлі під літ. А. площею 333кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи суд доходить до такого висновку:

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 936 Цивільного Кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до ст.235 Цивільного кодексу України ,удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 203, 204 Цивільного кодексу України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами. Як встановлено, угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною є обов'язковою умовою визнання його недійсним.

Згідно норм ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, ними зокрема є наступні: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею ст. 627 Цивільного кодексу України визначено один із загальних принципів цивільно-правових відносин, а саме свобода договору, яка наділяє осіб правом вільно вирішувати питання про укладення договору, про вибір контрагентів, про визначення умов договору. Статтею 67 Господарського кодексу України, встановлено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Пред'являючи позов в інтересах держави щодо визнання недійсними Договору зберігання від 15.08.2014р. прокурор послався на те, що договір є удаваним правочином, який укладений між Концерном "Військторгсервіс" та ФОП ОСОБА_1. для приховання іншого правочину, який вони вчинили, а саме - договору оренди нерухомого державного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.08.2014р., між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника Філії «Одеське управління військової торгівлі» Концерну "Військторгсервіс"Яцковця М.В. (Зберігач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Поклажодавець) було укладено договір №ВКС-101 про надання послуг зберігання товарно-матеріальних цінностей та додаткових послуг, відповідно до умов якого предметом договору є надання Зберігачем послуг по зберіганню, а також прийому, розвантаженню, обліку, відвантаженню товарно-матеріальних цінностей, що належать Поклажодавцю.

За приписами Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має право прийняти рішення про визнання його недійним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Дослідивши матеріали справи, у суду є всі підстави для визнання недійсним договору зберігання №ВКС 101 від 15.08.2014р., укладеного між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, у зв'язку з чим позовна вимога прокурора в частині визнання цього договору недійсним підлягає судом задоволенню, а договір підлягає визнанню судом недійсним в порядку ст.215 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що судом визнано недійсним договір зберігання №ВКС-101 від 15.08.2014р., то судом також підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов'язання відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України приміщення будівлі під літ.А, площею 333кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, суд вважає що позовні вимоги Військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до відповідачів Концерну "Військторгсервіс", Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс", фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору зберігання №ВКС 101 від 15.08.2014р., укладеного між Концерном "Військторгсервіс" в особі начальника Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1; та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України приміщення будівлі під літ.А, площею 333кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є підтвердженими матеріалами справи, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з відповідачів Концерну "Військторгсервіс" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь державного бюджету України витрати по сплаті судового збору пропорційно на суму 1218грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір зберігання №ВКС-101 від 15.08.2014р., укладений між Концерном "Військторгсервіс"(код 33689922) в особі начальника Філії "Одеське управління військової торгівлі" Концерну "Військторгсервіс"(код 35123222) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1(код НОМЕР_1).

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) повернути за актом прийому-передачі державі - Міністерству оборони України (03168, м. Київ-168, Повітрофлотський проспект, 6, р/р 3192 в ОПЕРУ ДКУ м. Києва, МФО 820172, код 00034022) приміщення будівлі під літ.А, площею 333кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс"(м.Київ, вул.Молодогвардийська, 28-А, код 33689922) на користь Державного бюджету України (р/р 3008, одержувач ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) витрати по сплаті судового збору у сумі 609(шістсот дев'ять)грн.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України (р/р 3008, одержувач ГУ ДКСУ в Одеській області, , банк одержувача ГУ ДКСУ в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) витрати по сплаті судового збору у сумі 609(шістсот дев'ять)грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Накази видати у порядку ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено 09.02.2015р.

Суддя С.Ф. Гут