ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2015 року Справа № 915/2074/14

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Персей Н", вул. Артилерійська, 19, кім. 323 б, м. Миколаїв, 54030

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2

про стягнення заборгованості за договором поставки № 41 від 11.10.2013 року в сумі 52 054, 94 грн., в тому числі: 41 251, 23 грн. - заборгованості за договором; 2 062, 56 грн. - штрафу; 1 027, 17 грн. - 3% річних; 7 713, 98 грн. - втрат від інфляції

за участю представників сторін:

від позивача Фуртатова Майя Юріївна, довіреність від 24.11.2014 року;

від відповідача представник не з'явився.

До господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПЕРСЕЙ Н" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 52 054, 94 грн., з яких: 41 251, 23 грн. - суми заборгованості по договору поставки № 41 від 11.10.2013 року, 2 062, 56 грн. - штрафу, 1 027, 17 грн. - 3 % річних, 7 713, 98 грн. - втрат від інфляції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.12.2014 року з урахуванням ухвали про виправлення описки від 22.12.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 20.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.12.2014 року відмовлено в задоволенні заяви ТзОВ "Персей Н" про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.01.2015 року відкладено розгляд справи на 05.02.2015 року.

В судовому засіданні 05.02.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні 05.02.2015 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

11.10.2013 року між ТзОВ «Персей Н» та ФОП ОСОБА_3 було укладено Договір поставки № 41. Відповідно до умов зазначеного договору позивач зобов'язувався передати в узгоджені строки у власність відповідача паливно-мастильні матеріали, а останній прийняти товар та оплатити його вартість.

За період з жовтня 2013 року по січень 2014 року позивач поставив відповідачу пального на загальну суму 67 040, 87 грн. Відповідач виконав свої зобов'язання по договору частково, сплативши лише 25 789, 64 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 41 251, 23 грн.

Крім того, позивачем було нараховано відповідачу штраф в розмірі 5% від суми заборгованості, що становить 2 062, 56 грн.; 3% річних від простроченої суми, що становить 1 027, 17 грн.; втрати від інфляції за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 року в сумі 7 713, 98 грн.

Із посиланням на вищевикладене та приписи ст. 509, 522, 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України та на умови Договору представник позивача просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 в судові засідання 20.01.2015 року та 05.02.2015 року не з'явився, явку повноважного представника не забезпечив.

Ухвали господарського суду Миколаївської області, направлені на адресу відповідача, АДРЕСА_1, 54018, повернуті до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінчення терміну зберігання" (арк. справи 56-60; 65-68; 82-84).

Ухвали господарського суду Миколаївської області направлені на правильну адресу відповідача, вказану у позовній заяві та у Витязі з офіційного сайту Державного підприємства «Інформаційно-ресурсний центр» «Пошук в ЄДР» (арк. справи 73-75).

Явка відповідача та/або повноважного представника не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з останніми змінами від 10.07.2014 року в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом; у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності відповідача та/або його повноважного представника.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

11.10.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Персей-Н» (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі - покупець) було укладено Договір поставки № 41 (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати, в узгоджені строки, у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити, на умовах передбачених даним договором, паливно-мастильні матеріали (далі - товар) (п. 1.1 Договору) (арк. справи 8-9).

Відповідно до п. 5.1 Договору даний договір вступає в силу з моменту узгодження сторонами усіх істотних умов цього договору і діє до 31.12.2013 року, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання. У випадку, якщо за один календарний місяць до закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не попередить іншу сторону про його розірвання, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання.

При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Умовами Договору сторони погодили наступне.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, кількість, ціна товару вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару, що поставляється в межах даного договору, та являються невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору товар поставляється узгодженими партіями, згідно із заявками покупця на поставку тієї чи іншої партії товару. Поставка ПММ підтверджується накладними документами на товар, які підписуються представниками обох сторін.

Відповідно до п. 2.3 Договору постачальник здійснює поставку товару потягом трьох днів з моменту отримання оплати та відповідної заявки від покупця, за умови перерахування покупцем на розрахунковий рахунок постачальника вартості ПММ, згідно виставленого рахунку.

Відповідно до п. 2.4 Договору ціна визначається на момент поставки.

Відповідно до п. 2.6 Договору зобов'язання постачальника з поставки товару вважається виконаним у момент передачі його покупцю.

Відповідно до п. 2.7 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю - згідно товарно-транспортним накладним або накладним документам на товар.

Відповідно до п. 2.9 Договору право власності на продукцію переходить до покупця з дати поставки. Датою поставки вважається дата, вказана в накладній.

Відповідно до п. 3.1 Договору загальну вартість даного договору складає сума всіх накладних, оформлених (виданих покупцю) за даним договором, які підтверджують факт передачі продукції покупцю, його кількість та вартість.

Відповідно до п. 3.2 Договору покупець зобов'язується оплатити повну вартість продукції до моменту його поставки, на умовах 100% передоплати, на підставі рахунку-фактури постачальника, який виставляється на підставі заявки покупця. Датою здійснення будь-якого платежу за даним договором вважається дата зарахування грошових коштів покупця на поточний рахунок постачальника.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов Договору поставки № 41 від 11.10.2013 року позивач за період з 14 жовтня 2013 року по 31 січня 2014 року поставив відповідачу паливно-мастильні матеріали на загальну суму 67 040, 87 грн., що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними та податковою квитанцією, які наявні в матеріалах справи (арк. справи 10-26, 81).

Судом встановлено, що відповідачем свої зобов'язання з оплати за поставлений товар було виконано частково в розмірі 25 789, 64 грн., що підтверджується наявними у справі звітами про дебеторські та кредиторські операції за період з 14.10.2013 року по 16.01.2014 року (арк. справи 27-32) та призвело до виникнення заборгованості у сумі 41 251, 23 грн., про що сторонами було також зазначено в Акті звіряння взаєморозрахунків від 03.02.2014 року, який підписано та скріплено печатками сторін (арк. справи 33).

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар відповідно до Договору поставки № 41 від 11.10.2013 року становить 41 251, 23 грн. Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної суми, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення основної заборгованості в розмірі 41 251, 23 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у сумі 2 062, 56 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до п. 4.3 Договору покупець відповідає за несвоєчасну оплату шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу. У випадку прострочення заборгованості більше ніж 30 днів - штраф в розмірі 5% від суми заборгованості і не звільняється від виконання зобов'язань.

Позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 2 062, 56 грн. (5 % від суми боргу), оскільки відповідачем порушено виконання зобов'язання, зокрема, порушено строк оплати вартості товару більше, ніж на 30 днів. Розрахунок позивача зазначено у позовній заяві (арк. справи 3). Судом перевірено та встановлено, що розрахунок штрафу в сумі 2 062, 56 грн. здійснено позивачем арифметично правильно та з урахуванням умов договору та положень норм чинного законодавства. Отже, вимога про стягнення штрафу в сумі 2 062, 56 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 027, 17 грн. та витрат від інфляції в сумі 7 713, 98 грн., то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.12 року по справі № 37/64).

Судом враховано, що позивачем правильно зазначено період нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, а саме: відповідно до п. 3.2 Договору передбачено попередню оплату товару. Остання поставка товару відбулась 31.01.2014 року. Позивачем здійснено нарахування, починаючи з 01.02.2014 року.

Позивачем нараховано відповідачу 7 713, 98 грн. - інфляційних втрат за період з лютого 2014 року по жовтень 2014 року включно. Перевіривши розрахунок розміру інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано як період нарахування та суму заборгованості на відповідний період, так і розмір індексів інфляції. Детальний розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, зазначено у тексті позовної заяви (арк. справи 3). Натомість, перевіривши розрахунок за допомогою Бази "Законодавство", судом встановлено, що інфляційні втрати за вказаний період становлять 7 728, 28 грн. Враховуючи вищевикладене, не виходячи за межі розміру позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), суд дійшов висновку про необхідність стягнення індексу інфляції в розмірі, заявленому до стягнення позивачем, що становить 7 713, 98 грн. Отже, позовна вимога в частині стягнення 7 713, 98 грн. - інфляційних втрат підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних за період з 01.02.2014 року по 30.11.2014 року в сумі 1 027, 17 грн. Перевіривши розрахунок розміру 3% річних, судом встановлено, що позивачем правильно застосовано період нарахування та суму заборгованості на відповідний період. Детальний розрахунок 3% річних, здійснений позивачем, зазначено у тексті позовної заяви (арк. справи 3). Натомість, перевіривши розрахунок за допомогою Бази "Законодавство", судом встановлено, що 3 % річних за вказаний період становлять 1 027, 33 грн. Враховуючи вищевикладене, не виходячи за межі розміру позовних вимог без відповідного клопотання сторони (п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України), суд дійшов висновку про необхідність стягнення 3% річних в розмірі, заявленому до стягнення позивачем, що становить 1 027, 17 грн. Отже, позовна вимога в частині стягнення 1 027, 17 грн. - 3% річних підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами у справі та підлягають задоволенню.

Судовий збір в сумі 1 827, 00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Персей Н" до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором поставки № 41 від 11.10.2013 року в сумі 52 054, 94 грн., в тому числі: 41 251, 23 грн. - заборгованості за договором; 2 062, 56 грн. - штрафу; 1 027, 17 грн. - 3% річних; 7 713, 98 грн. - втрат від інфляції.

Стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_2 (код НОМЕР_1) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Персей Н", вул. Артилерійська, 19, кім. 323 б, м. Миколаїв, 54030 ():

- 41 251, 23 грн. (сорок одна тисяча двісті п'ятдесят одна грн. 23 коп.) - заборгованості за договором поставки № 41 від 11.10.2013 року;

- 2 062, 56 грн. (дві тисячі шістдесят дві грн. 56 коп.) - штрафу за договором поставки № 41 від 11.10.2013 року;

- 1 027, 17 грн. (одна тисяча двадцять сім грн. 17 коп.) - 3% річних за договором поставки № 41 від 11.10.2013 року;

- 7 713, 98 грн. (сім тисяч сімсот тринадцять грн. 98 коп.) - втрат від інфляції за договором поставки № 41 від 11.10.2013 року;

- 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 06.02.2015 року

Суддя Е.М. Олейняш