ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.02.15р. Справа № 2/5005/11472/2012

За позовом Позивача-1: Криворізької міської ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Позивача-2: Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення збитків у розмірі 58 580,00 грн.

Головуючий колегії Ліпинський О.В.

Судді Красота О.І.

Соловйова А.Є.

Представники:

від позивача-1: Іванова Н.А., дов.дов. № 7/29-1120 від 30.12.2014 року.

від позивача-2: Іванова Н.А., дов.№ 4799 від 25.12.2014 року

від відповідача: ОСОБА_5, дов. № 1149 від 11.12.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Криворізька міська рада Дніпропетровської області та Управління комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області звернулися з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 43 334,40 грн. збитків.

Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що у зв'язку з частковим руйнуванням належної територіальній громаді міста Кривий Ріг нежитлової будівлі автостоянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яку за рішенням суду відповідачка повинна була звільнити, остання має відшкодувати збитки у вказаному розмірі.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2013, в позові відмовлено.

Постановлю Вищого господарського суду України від 09.10.2013 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.06.2013 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2013 у справі №2/5005/11472/2012 - скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Під час нового розгляду справи, Позивачі збільшили розмір своїх позовних вимог, і просять суду стягнути з Відповідача збитки в сумі, яка встановлена висновком судової експертизи, зокрема, 58 580 грн. 00 коп.

Відповідачка проти позову заперечує, посилаючись на відсутність її вини в спричиненні збитків, в підтвердження чого, посилається на матеріали ЖІО № 156 від 18.02.2010 року, складені Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській області.

В судовому засіданні оголошувалася перерва із 14.01.2015 по 04.02.2015, згідно ст. 77 ГПК України.

В засіданні 04.05.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як убачається з матеріалів справи, 15.07.2000 року між Відповідачем (Орендарем) та Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради (Орендодавцем) був укладений договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) міської комунальної власності за № 19/31, згідно умов якого, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в тимчасове користування нежитлове приміщення загальною площею 352,6 кв.м., в споруді, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, магазин непродовольчих товарів - 28,4 кв.м., критий гараж (автостоянка) - 324,2 кв.м.

Відповідно до п. 4 названого Договору оренди, строк його дії встановлено з 15.07.2000 року до 15.07.2001 року.

Додатковою угодою № 2 від 10.07.2002 року, строк дії Договору № 19/31 від 15.07.2000 року, продовжено до 15.07.2003 року.

Як убачається з матеріалів справи (том 2, а.с. 48) та не заперечувалося сторонами під час вирішення спору, об'єкту нерухомості, який орендувала ФОП ОСОБА_1, було присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1.

В подальшому, відносини з оренди зазначеного вище майна, були врегульовані між Управлінням комунальної власності виконкому Криворізької міської ради (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (Орендарем) на підставі договору оренди № 19/41 від 14.09.2007 року, за змістом якого Відповідачеві в строкове платне користування було передано нерухоме майно - одноповерхова будівля (літ Б-1) загальною площею 324,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

11.04.2008 між Управлінням комунальної власності виконкому Криворізької міської ради (Продавець) та ФОП ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця нежитлову будівлю автостоянки з інфраструктурою, яку орендує останній за адресою: АДРЕСА_1 - будівля автостоянки літ. Б-1, загальною площею 324,2 кв.м.; ворота № 4; замощення ІІ, а відповідач зобов'язався прийняти та сплатити за об'єкт приватизації ціну відповідно до умов, що визначені в цьому Договорі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.07.2009 по справі № 39/104-09(23/228-09), вищезазначений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - розірвано. Відповідачку виселено з будівлі автостоянки, та зобов'язано повернути її на користь Управління комунальної власності виконкому Криворізької міськради шляхом оформлення акта приймання-передачі.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2010 постанова суду апеляційної інстанції в частині розірвання договору залишено без змін, а в частині виселення та зобов'язання передати будівлю автостоянки, судове рішення скасовано з направленням справи у цій частині на новий розгляд.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2010 № 25/45-10(39/104-09(23/228-08)), залишеним в силі постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 30.06.2010, ФОП ОСОБА_1 виселено з нежитлової будівлі автостоянки по АДРЕСА_1 в м. Кривий Ріг.

На виконання рішення суду 09.07.2010 видано судовий наказ про зобов'язання виселити Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичну особу ОСОБА_1 з нежитлової будівлі автостоянки, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, АДРЕСА_1, який пред'явлено до виконання.

07.11.2011 головним державним виконавцем Саксаганського відділу ДВС Криворізького МУЮ було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, яку мотивовано тим, що у зв'язку зі зменшенням загальної площі нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 на одну третину в результаті її руйнування, дана будівля не може бути прийнята стягувачем (УКВМ виконкому Криворізької міської ради). Дана постанова була скасована ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2012 р. у справі № 25/45-10(39/104-09(23/228-08)) .

Як зазначають Позивачі в своєму позову, після встановлення факту пошкодження будівлі, за замовленням Управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міськради, суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Інвест-Кривбас-Експерт" було проведено незалежну оцінку будівлі автостоянки з інфраструктурою та встановлено, що вартість матеріального збитку в результаті часткового руйнування об'єкта становить 36 112, 00 грн. (з ПДВ - 43 334, 40 грн.), про що зазначено у звіті про оцінку майна (будівлі автостоянки з інфраструктурою за адресою: АДРЕСА_1), затвердженим Наказом управління комунальної власності виконкому Криворізької міської ради від 06.08.2012.

Позивачі, посилаючись на приписи ст.ст. 20, 224, 225 ГК України, ст.ст. 386, 623, 653, 1166 ЦК України, вважають, що спричинені збитки, в заявленому до стягнення розмірі - 43334,40 грн., який в процесі вирішення спору Позивачі збільшили до 58580 грн. 00 коп., є наслідок невиконання Відповідачем зобов'язання з повернення будівлі автостоянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь УКВМ виконкому міськради після розірвання договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року в судовому порядку.

Здійснивши оцінку зібраних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для покладення обов'язку з відшкодування спричинених Позивачам збитків на Відповідача, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення збитків, Позивачі в тому числі посилаються на ст. 1166 ЦК України, положення якої не застосовуються до спірних правовідносин, оскільки дана норма встановлює цивільно-правову відповідальність за майнову шкоду в деліктних, тобто позадоговірних зобов'язаннях, при цьому, вимоги в заявленому позові ґрунтуються на невиконанні Відповідачем обов'язку обумовленого саме умовами договору, та нормами законодавства щодо обов'язку повернути майно після розірвання договору купівлі-продажу, а отже, вирішуючи даний спір, суд застосовує положення лише тих норма матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до положень ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За змістом ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Статтею 623 ЦК України, встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

З огляду на положення наведених норм матеріального права, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Як убачається зі змісту матеріалів ЖОІ № 156 від 18.02.2010 року, наданих Саксаганським РВ КМУ на вимогу суду (том 2, а.с. 21-30), 18.02.2010 року Відповідачка звернулася до Саксаганського райвідділу міліції із заявою про вжиття заходів щодо встановлення невідомих осіб, які 16.02.2010 року пошкодили належну їй будівлю автостоянки.

За результатами розгляду звернення Відповідачки, було проведено перевірку, та встановлено, що 16.02.2010 року, через відлигу та інші атмосферні явища, з даху прилеглої будівлі сталося падіння снігового покриву, що спричинило пошкодження споруди за адресою АДРЕСА_1. При опитування свідків події, фактів які вказують на навмисні чи необережні дії невідомих осіб, не встановлено.

Встановлені вище обставини вказують на те, що порушення Відповідачем свого зобов'язання щодо повернення будівлі автостоянки на користь УКВМ виконкому міськради після розірвання договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року в судовому порядку, та часткова руйнація нежитлової будівлі по АДРЕСА_1, яка спричинила збитки власнику зазначеного об'єкта, не перебувають в необхідному причинно-наслідковому зв'язку, що виключає підстави для покладення обов'язку з відшкодування таких збитків на Відповідача у даній справі.

Згідно положень ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на проведення судової експертизи, слід віднести на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 22, 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Повне рішення складено 09.02.2015

Головуючий колегії О.В. Ліпинський

Суддя О.І. Красота

Суддя А.Є. Соловйова