РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/28271/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі філії Дирекція первинної мережі Публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.»

про стягнення 254 841,09 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Кляус Д.О.

від відповідача : не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі філії «Дирекція первинної мережі Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна № 917-8 від 11.12.2013 р. у розмірі 251 903, 09 грн., а також 2 937, 80 грн. - пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань щодо сплати орендних платежів за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/28271/14, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2015р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» заборгованість у розмірі 251 903, 29 грн.. 7 942, 89 грн. - пені, 3 742, 09 грн. - 3 % річних та 26 241, 11 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Водночас, як вбачається із заяви Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі філії Дирекція первинної мережі Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» останнім збільшено кількісний показник раніше заявленої до стягнення та фактично заявлено нові вимоги про стягнення 3 742, 09 грн. - 3 % річних та 26 241, 11 грн. - інфляційних втрат, які не були предметом позову, що нормами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України не передбачено.

За таких обставин, виходячи із приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає до розгляду та задовольняє заяву позивача в частині збільшення пені та відмовляє у прийнятті заяви щодо вимог про стягнення 3 742, 09 грн. - 3 % річних та 26 241, 11 грн. - інфляційних втрат, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову.

Розгляд справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, відзив на позовну заяву в поряду ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, на надав, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу відповідача та отримані його представником, про що свідчить підпис останнього на повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.02.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі філії «Дирекція первинної мережі Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» укладено договір оренди нерухомого майна товариства (технологічні приміщення) № 917-8, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти у строкове платне користування частину технологічного приміщення на першому поверсі чотириповерхового будинку № 54А, корпус 3, кімната 101 по вул. Володимирській загальною площею 4 кв.м. для розміщення обладнання зв'язку.

Відповідно до п. 2.1. договору передача відповідачу майна в користування здійснюється одночасно з підписанням повноважними представниками сторін акта приймання-передачі.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата встановлюється позивачем за домовленістю сторін та становить 4 739, 00 грн. за 1 кв.м. технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди становить 18 956, 00 грн. за 4 кв.м. та підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору.

Згідно з п. 3.6. договору орендна плата перераховується відповідачем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок позивача не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються позивачем не пізніше 10-го числа місяця наступного за розрахунковим та налаються позивачем одночасно з актом про надані послуги та податковою накладною.

За п. 6.1.3. договору відповідач зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату та інші платежі, передбачені договором.

У відповідності до п. 8.2. договору у разі наявності заборгованості по орендній чи іншим витратам за договором за попередній місяць станом на 20 число поточного місяця, відповідачу нараховується пеня від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 21-го числа поточного місяця до дати погашення заборгованості.

Договір, відповідно до п. 12.1., набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 28.02.2014 р. та регулює відносини між сторонами з 01.03.2013 р.

За актом приймання передачі від 01.03.2013 р. позивач передав, а відповідач прийняв технологічне приміщення загальною площею 4 кв.м. на першому поверсі чотириповерхового будинку № 54А, корпус 3, кімната 101 по вул. Володимирській у місті Києві.

Додатковою угодою № 1 від 27.02.2014 р. сторони продовжили термін дії договору № 917-8 від 11.12.2013 р. до 30.04.2014 р.

Додатковою угодою № 2 від 30.04.2014 р. сторони продовжили термін дії договору № 917-8 від 11.12.2013 р. до 30.09.2014 р.

07.08.2014 р. позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» з претензією № 1077/05 про погашення заборгованості за договором № 917-8 від 11.12.2013 р. у розмірі 198 442, 10 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазнає, що відповідачем порушено зобов'язання щодо внесення орендної плати за договором № 917-8 від 11.12.2013 р., у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період 2013-2014 роки у розмірі 251 903, 29 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Згідно з ч. 1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Приймаючи до уваги, що договором № 917-8 від 11.12.2013 р. встановлено граничну дату внесення відповідачем оренди плати, суд дійшов висновку, що строк виконання грошових зобов'язань за вказаним договором настав.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач правом надання відзиву на позов не скористався, доказів сплати орендних платежів за договором № 917-8 від 11.12.2013 р. не надав, обґрунтованих причин неможливості виконання грошових зобов'язань не навів.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором № 917-8 від 11.12.2013 р. у розмірі 251 903, 29 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 7 942, 89 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати за договором № 917-8 від 11.12.2013 р., приймаючи до уваги що умовами вищевказаного договору встановлено щомісячний платіж за оренду майна, а відповідачем не надано суду доказів вжиття заходів для уникнення порушення умов договору, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за період з 21.05.2014 р. (дата виникнення прострочення) до 01.10.2014 р. (дата, визначена позивачем самостійно) розмір пені становить 7 942, 90 грн.

Перевіривши правильність здійснення позивачем вищевказаного розрахунку, судом встановлено, що заявлена до стягнення сума пені не перевищує суму, розраховану судом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі філії Дирекція первинної мережі Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Т.Е.С.Т.» (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, 31-Б, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, б-р. Шевченка, 18, ) в особі філії Дирекція первинної мережі Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (03110, м. Київ, вул. Солом'янська, 3, ) заборгованість у розмірі 251 903, 09 (двісті п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот три грн. 09 коп.) грн., 7 942, 90 (сім тисяч дев'ятсот сорок дві грн. 90 коп.) грн. - пені та 5 196, 92 (п'ять тисяч сто дев'яносто дві грн. 90 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.02.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.