ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р. Справа № 905/2524/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Апонащенко С.С., дов. б/н від 11.11.2014

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Астон", Краматорськ, Донецька область (вх.№ 3971 Д/3) на рішення господарського суду Донецької області від 12 червня 2014 року по справі № 905/2524/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регион-Трейдинг", м. Донецьк

до Приватного підприємства "Астон", м.Краматорськ

про стягнення 185604 грн. 08 коп.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 12.06.2014 у справі № 905/2524/14 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Регион-Трейдинг", м.Донецьк до Приватного підприємства "Астон", м.Краматорськ про стягнення заборгованості в сумі 137294,08 грн. задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Астон" (84300, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Орджонікідзе, 2-В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регион-Трейдинг" (83114, м.Донецьк, вул.Щорса, б.104, кв.46, ) заборгованість в сумі 137294,08 грн., судовий збір в сумі 2745,88 грн., витрати по сплаті вартості послуг адвоката в сумі 7424,00 грн. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Регион-Трейдинг" (83114, м.Донецьк, вул.Щорса, б.104, кв.46, ) з державного бюджету України судовий збір в сумі 966,20 грн. Приватного підприємства "Астон", м.Краматорськ.

24.11.2014 до Харківського апеляційного господарського суду надійшла копія апеляційної скарги Приватного підприємства "Астон" разом з доданими копіями документів. Відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, відповідач вважає необґрунтованими позовні вимоги про стягнення боргу, посилаючись на відсутність вимоги про сплату боргу та документального підтвердження її направлення відповідачу.

Як вбачається з матеріалів апеляційного оскарження, рішення господарського суду Донецької області від 12.06.2014 у справі № 905/2524/14 було оскаржено Приватним підприємством "Астон", м.Краматорськ до Донецького апеляційного господарського суду.

За таких обставин, керуючись положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», Розпорядженням голови Вищого господарського суду України № 28-р від 02.09.2014, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.11.2014 апеляційна скарга відповідача прийнята до провадження та призначена до розгляду на 11.12.2014. Сторонам запропоновано направити до суду апеляційної інстанції належним чином засвідчені документи в обґрунтування заявлених вимог та викладених заперечень, які надавалися до господарського суду Донецької області та Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 розгляд справи відкладено на 15.01.2015 в зв'язку з неявкою представника позивача та витребуванням необхідних для розгляду справи документів.

На виконання вимог ухвали відповідач надав до суду свої пояснення, а також належним чином засвідчені копії документів, а саме: копію договору № 03/04/2007 від 03.04.2007; копію специфікацій до договору на поставку товару №№ 163-140; копію платіжного доручення від 08.04.2014; копію акту звірки за період з 01.01.2013 по 05.03.2014; копію акту звірки за період з 01.01.2012 по 28.04.2014; копію виписки з журналу вхідних документів.

15.01.2015 позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про перенесення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого уповноваженого представника в призначене судове засідання через проведення АТО на території Донецької області.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 розгляд справи відкладено на 29.01.2015.

Відповідач в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача зазначив про неможливість надати до суду документи через проведення АТО на території Донецької області. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, зважаючи також на те, що відповідач надав до суду всі наявні у нього документи та виклав свою позицію по справі, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 03.04.2007 між сторонами укладено договір № 03/04/2007, відповідно до умов якого позивач, як продавець, зобов'язався поставити відповідачу, як продавцю, продукцію, а відповідач зобов'язався таку продукцію прийняти та оплатити.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що станом на 01.01.2012 у відповідача існувала заборгованість за поставлену раніше продукцію в розмірі 463702,95 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом звірки взаєморозрахунків. Позивач вказує на те, що в період з 05.01.2012 по 20.07.2012 за видатковими накладними він передав відповідачу продукцію на загальну суму 3 890 621,13 грн. Відтак, у відповідача виникли зобов'язання по оплаті продукції на загальну суму 4 354 324,08 грн.

Проте, відповідач оплатив продукцію лише частково, в зв'язку з чим з 29.11.2013 у нього виникла заборгованість в розмірі 185 604,08 грн.

Позивач зазначає, що 05.03.2014 на адресу відповідача була направлена претензія № 24 з вимогою сплатити заборгованість, яка була отримана відповідачем 12.03.2014.

Як вказує позивач, відповідач оплату отриманого товару не провів, претензію позивача № 24 від 05.03.2014 про сплату заборгованості в розмірі залишив без задоволення.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

В процесі розгляду справи, позивач звернувся до суду з заявою про зменшення розміру позовних вимог, посилаючись на те, що 18.04.2014 відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти в розмірі 59000,00 грн.

За таких обставин, станом на час прийняття рішення у справі заборгованість відповідача складала 137 294,08 грн.

Вирішуючи даний господарський спір суд першої інстанції виходив з обставин, за якими встановив факт поставки позивачем товару та його отримання відповідачем на загальну суму 4 354 324,08 грн., а також факт наявності у відповідача заборгованості в розмірі 137 294,08 грн. внаслідок часткової оплати товару. Разом з цим місцевим господарським судом встановлено, що умовами підписаних між сторонами специфікацій визначено 100% передоплату. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що сторонами в договорі не було обумовлено певного строку сплати відповідачем вартості отриманого від позивача товару.

Враховуючи направлення 05.03.2014 позивачем вимоги № 24 відповідачу щодо оплати товару, а також керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд першої інстанції визнав відповідача таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором № 03/04/2007 від 03.07.2007.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, позовні вимоги про стягнення з відповідача 137 294,08 грн. заборгованості судом задоволено в зв'язку з їх документальною обґрунтованістю.

Крім того, приймаючи до уваги наявність в матеріалах справи доказів, що підтверджують витрати позивача на оплату послуг адвоката в розмірі 7424,00 грн. (договір про надання адвокатських послуг № 02/14-2 від 14.02.2014; платіжне доручення № 2037 від 08.03.2014), суд першої інстанції стягнув з відповідача 7424,00 грн. витрат, понесених позивачем на послуги адвоката.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів та зазначає наступне.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості в розмірі 137 294,08 грн., яка утворилась у відповідача за поставлений позивачем товар на підставі договору № 03/04/2007 від 03.07.2007, укладеного між сторонами.

Згідно п. 3.1 договору кількість та номенклатура продукції визначається сторонами додатково та зазначається в специфікаціях.

Відповідно до п. 5.1 договору ціна на продукцію зазначається в специфікаціях.

П. 6.2 договору передбачено, що умови оплати узгоджуються у відповідних специфікаціях.

Також, умовами приймання-передачі продукції сторони передбачили наявність рахунку; податкових накладних; накладних; сертифікат якості.

Колегією суддів з'ясовано, що позивачем в межах даного договору поставлено товар на загальну суму 4 354 324,08 грн., що визнається самим відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

З огляду на наявні в матеріалах справи специфікації - умови оплати: 100% передоплата.

Однак, як свідчать матеріали справи, сторони відступили від умов договору, оскільки поставлений позивачем товар не був оплачений відповідачем у повному обсязі.

Так, згідно даних позивача, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 137 294,08 грн., яка відповідачем жодним чином не спростована.

Відповідно до ст. 32 ГПК доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія суддів зазначає, що в наявних матеріалах відсутні первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження здійснення господарських операцій за договором у повному обсязі. При цьому, позивачем обґрунтована неможливість їх надання до суду апеляційної інстанції в зв'язку з проведенням АТО в Донецькій області.

Проте, відповідачем до матеріалів справи надана копія акту звірки взаєморозрахунків між сторонами з 01.01.2012 по 28.04.2014 з вивіреним сальдо на користь позивача в розмірі 137 294,08 грн., який відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України приймається до уваги колегією суддів не лише в якості доказу проведення та відображення сторонами певних господарських операцій, а й доказом на підтвердження фактичної поставки позивачем товару за договором та наявності у відповідача боргу в означеній сумі.

Ст. 36 ГПК визначає письмові докази як документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

При цьому, колегія суддів вважає необхідним зауважити, що дійсно акт звірки бухгалтерів за своєю правовою природою є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Між тим, акт звірки має складатись виключно на підставі даних бухгалтерського обліку і первинних документів.

На підставі викладеного, судом апеляційної інстанції приймається в якості доказу у справі, що стосується предмету доказування в даному господарському спорі, наданий відповідачем акт звірки взаєморозрахунків на підтвердження існування у відповідача боргу в розмірі 137 294,08 грн., який підписаний з боку відповідача уповноваженою особою, скріплений печаткою його підприємства та повністю визнається відповідачем.

Слід зазначити, що відповідач в обґрунтування викладених заперечень щодо заявленої до стягнення суми боргу посилається на відсутність вимоги про сплату боргу та документального підтвердження його направлення відповідачу.

Проте, наведені відповідачем доводи колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються положеннями ст. 692 Цивільного кодексу України, згідно якої покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як зазначено Вищим господарським судом України в інформаційному листі від 17.07.2012 р. за № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

До того ж, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту направлення позивачем вимоги № 24 від 05.03.2014 та її отримання відповідачем.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що наведені відповідачем доводи в апеляційній скарзі, позбавлені фактичного та правового обґрунтування, на їх підтвердження не було надано відповідних доказів, а господарський суд Донецької області дав належну юридичну оцінку обставинам справи та правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстави для скасування рішення господарського суду Донецької області від 12 червня 2014 року по справі № 905/2524/14 відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32-34, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Астон", Краматорськ, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 12 червня 2014 року по справі № 905/2524/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 03 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н. В.