РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015Справа № 910/28242/14
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 2 527, 01 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

Від позивача Горячев А.В. (дов. №0114-380 від 29.12.2014)

Від відповідача не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.12.2014 позивач - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», звернулося до господарського суду міста Києва з позовом б/н від 03.11.2014 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 2 467,93 грн., пені в розмірі 59,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-2840-12-00512 від 17.12.2012, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому позивачем, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 993, 1191 ЦК України, отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилось ДТП, що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду в порядку регресу у розмірі 2 527, 01 грн. в судовому порядку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28242/14, та вказану справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 05.01.2015.

На призначене судове засідання 05.01.2015 представники сторін не прибули, причин неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями №32845405 та №32845413. Розгляд справи відкладено на 29.01.2015.

В судове засідання 29.01.2015 прибув представник позивача, надав пояснення по справі. Представник відповідача в судове засідання 29.01.2015 повторно не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №32847041.

Відповідач відзиву на позовну заяву на надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

17.12.2012 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та Федоренко Юлією Вікторівною було укладено договір страхування наземного транспортного засобу № 28-2840-12-00512 (далі за текстом - договір). Об'єктом даного Договору є транспортний засіб "Volkswagen Polo", державний номерний знак АІ 6318 ЕВ.

Пунктом 8 даного договору визначено строк його дії з 18.12.2012 до 17.12.2013.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП та вигодонабувачем є Федоренко Юлія Вікторівна.

18.11.2013 о 16 год. 00 хв. в м. Києві на вул. Кондратюка, 8, Синьогуб Володимир Іванович керуючи автомобілем «ЗАЗ Форза», державний номерний знак АА 5240 КТ, під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно, не скористався допомогою сторонніх осіб, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "Volkswagen Polo", державний номерний знак АІ 6318 ЕВ під керуванням Федоренко Юлії Вікторівни, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки "Volkswagen Polo", державний номерний знак АІ 6318 ЕВ було пошкоджено, що підтверджується розширеною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9304384 виданої заступником начальника відділу ДАІ ГУМВС України в м. Києві О.М. Твердохлібом.

Відповідно до постанови Оболонського районного суду міста Києва від 23.12.2013 по справі №756/17064/13-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Синьогубом Володимиром Івановичем п.п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у скоєнні правопорушення .

Матеріали справи містять заяви про настання страхового випаду та виплату страхового відшкодування від 20.11.2013, в якій страхувальник зазначив, що виплати щодо сплати страхового відшкодування за даним страховим випадком сплачуються на рахунок станції технічного обслуговування для здійснення ремонту.

Відповідно до рахунку-фактури ТОВ «Автосоюз» №С300265981/СС00181600 від 24.11.2013 виданого на ім'я власника транспортного засобу Федоренко Юлії Вікторівни, платником відповідно до якого є позивач, розмір відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля складає 3 227, 93 грн.

Матеріали справи містять страховий акт №ДККА-32682 від 27.11.2013 та розрахунок суми страхового відшкодування в розмірі 2 467,93 грн.

На виконання свої зобов'язань за договором позивачем було сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 2 467, 93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №21719 від 29.11.2013.

Матеріали справи містять претензію на відшкодування збитку в порядку регресу вих.. №ДККА-32682 від 21.05.2014, в якій позивач звертається до відповідача з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 2 467, 93 грн., яку відповідач отримав 26.05.2014 (що підтверджується відміткою ПАТ «УСК «Гарант Авто» вх..№7а-3034 від 26.05.2014).

Позовна заява містить вимогу щодо сплати з відповідача пені в розмірі 59,08 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з постановою Оболонського районного суду міста Києва від Києва від 23.12.2013 по справі №756/17064/13-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Синьогубом Володимиром Івановичем п.п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001.

Судом встановлено, що за наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем перераховано на користь ТОВ "Автосоюз" страхове відшкодування в розмірі 2 467,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 21719 від 29.11.2013 на зазначену суму .

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АС/5385573 на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу автомобіль "ЗАЗ Форза", державний номерний знак АА 5240 КТ.

Згідно страхового акту ДККА-32682 від 27.11.2013, виставленого позивачем, вартість відновлювальних робіт застрахованого ним автомобіля "Volkswagen Polo", державний номерний знак АІ 6318 ЕВ, склала 2 467, 93 грн.

У відповідності до вищевказаних норм, ст.ст. 512-514, 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до позивача перейшло право вимоги, яке ПрАТ «Українська страхова компанія «Гарант Авто» мало до відповідача як страховика цивільної відповідальності, щодо шкоди, заподіяної внаслідок експлуатації транспортного засобу «Volkswagen Polo», державний номерний знак АІ 6318 ЕВ

Як встановлено судом, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Polo", державний номерний знак АІ 6318 ЕВ становить 2 467, 93 грн.

МТСБУ №7/2-28/88 від 05.01.2015 та №7/2-28/1640 від 20.01.2015 полісом № АС/5385573 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 0 грн.

До стягнення з відповідача позивачем заявлено суму пені в розмірі 59,08 грн. нарахування якої передбачено ст. 36.4 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з наявним простроченням виплати суми за заявою про виплату страхового відшкодування , яка отримана відповідачем 26.05.2014.

В своїй позовній заяві позивач, посилаючись на ст.36.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , заявляє про стягнення з відповідача пені в розмірі 12,5 річних.

Суд зазначає, що позивач не вірно зазначив статтю, оскільки виходячи зі змісту зазначеного, позивач вірною є не ст. 36.4, а ст. 36.5.

Таким чином, враховуючи вищесказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені нарахованої згідно п. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відношенні суми страхової виплати, право вимоги якої набуто позивачем в порядку регресу, суд не задовольняє, оскільки вказана норма регулює відносини страховика і страхувальника за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а позивач не є суб'єктом цього договору.

Саме такі висновки по застосуванню положень закону вміщені у постанові Верховного суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 4/17-3520-2011). В силу положень ст. 111-28 Господарського Процесуального Кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Положеннями статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У Листі Верховного Суду України від 19.07.2011 «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначено, що оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

Таким чином суд відмовляє в задоволенні стягнення пені в сумі 58,09 грн.

Зважаючи на все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 2 467,93 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» (01042, м. Київ, провул. Новопечерський, буд. 19/3, код 16467237) з будь-якого рахунку на користь приватного акціонерного товариства «Українська страхова група» (03038, м. Київ,вул.. І.Федорова, буд. 32 «А», код 30859524) грошові кошти у сумі страхового відшкодування - 2 467 (дві тисячі чотириста шістдесят сім) грн. 93 коп. та судовий збір в сумі 1 784 (одна тисяча сімсот вісімдесят чотири ) грн. 28 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 29.01.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 02.02.2015

Суддя В.О. Демидов