ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.01.15р. Справа № 30/143-08(39/366-07(10/348-06)

За скаргою: публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ (скарга на постанову державного виконавця про арешт майна)

на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ

У справі:

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс", м. Київ

до публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 45 506 041,10 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Марцин І. В., довіреність від 22.11.2013 року, представник; Галака О. В., довіреність від 22.11.2013 року, представник

Від відповідача (скаржника): Демінов О. І., довіреність № 14/05 від 06.02.2014 року, юрисконсульт

Від Державної виконавчої служби: Белінська О. С., довіреність № 314/4.1/1387 від 29.12.2013 року, провідний спеціаліст відділу організації та контролю за виконанням рішень

С У Т Ь С П О Р У:

25.11.2014 року публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою вих. № 1528 від 14.11.2014 року на дії органу Державної виконавчої служби, в якій просить суд скасувати постанову винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2014 року з примусового виконання наказу 30/143-08(39/366-07(10/348-06)), виданого 25.02.2010 року господарським судом Дніпропетровської області.

Скарга вмотивована тим, що, відповідно до ст. 1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25%, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 1 вищевказаного закону, для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Станом на сьогоднішній день, власником 99,9277 % акцій у статутному фонді ПАТ "Дніпродзержинська ТЕЦ" є Держава України в особі Фонду державного майна України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 52 Закон України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Позивач вважає скаргу необґрунтованою та вимоги безпідставними з наступних причин. Оскаржувану постанову державним виконавцем було винесено 05.11.2014 року, а скаржник звернувся до суду 25.11.2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк. Тобто скаржником пропущено строк оскарження постанови державного виконавця. Також, у відповідності до позиції Вищого господарського суду України, оборотні активи підприємства може бути примусово реалізовано для задоволення вимог кредиторів. Разом з тим, накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження спрямоване на збереження належного боржнику майна, а не на його примусову реалізацію. Законом дозволено примусову реалізацію окремих груп належного боржнику майна з метою виконання судових рішень.

Державна виконавча служба заперечує проти задоволення скарги публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" посилаючись на те, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2014 року винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кедою М.В. під час примусового виконання виконавчого провадженні №22367948 правомірно та відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Також, Державною виконавчою службою залучено до справи копії матеріалів виконавчого провадження ВП№22367948.

20.01.2015 року скаржником надані додаткові пояснення до скарги де зазначив, що арешт майна, вчинений з метою реалізації майна публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" без зазначення самого майна, порушує законні права та інтереси товариства та суперечить Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна".

Розгляд скарги відкладався з 18.12.2014 року на 20.01.2015 року.

У судовому засіданні 20.01.2015 року представником відповідача подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду від 20.01.2015 року продовжено строк вирішення справи на 15 днів та відкладено розгляд скарги на 29.01.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та відділу примусового виконання рішень, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2009 року у справі №30/143-08(39/366-07(10/348-06), яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.02.2010 року, позов товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" задоволено частково. Стягнуто з відкритого акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" (м. Дніпродзержинськ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс" (Івано-Франківська область, м. Коломия) 19 000 000,00 грн. - основного боргу, відсотки в розмірі облікової ставки Національного банку України - 1 791 986,3грн., три відсотки річних у сумі 3 463 726,03грн. та суму від інфляції в розмірі 16 454 000,00грн., витрати по сплаті державного мита в розмірі 25 500,00грн. і 105,56 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2010 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2009 року та постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.02.2010р. у справі №30/143-08(39/366-07(10/348-06) залишені без змін.

25.02.2010 року на виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12. 2009 року був виданий наказ №30/143-08(39/366-07(10/348-06).

03.11.2010 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванченком О.В. розглянута заява стягувача про примусове виконання наказу №30/143-08(39/366-07(10/348-06) від 25.02.2010р. та відкрито виконавче провадження ВП№22367948, встановлено строк для добровільного виконання - сім днів з моменту отримання постанови.

09.08.2011 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Корнієнко О.О. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до закінчення строку дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеного Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

28.12.2012 року начальником відділу примусового виконання рішень ДВС України Черноволовим В.А. винесено постанову про скасування постанови про зупинення виконавчого провадження ВП №22367948 від 09.08.2011р., зобов'язано державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Керуючись ст.ст. 25, 57 Закону України "Про виконавче провадження" 05.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В., при примусовому виконанні наказу господарського суду №30/143-08(39/366-07(10/348-06) від 25.02.2010р. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.144, т.13), якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - публічному акціонерному товариству "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" у межах суми звернення стягнення 43 939 010, 58 грн. та заборонено здійснювати відчуження майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу. Арешт накладено з моменту надходження постанови.

Відповідач (боржник, скаржник) вважає постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії (ст. 5 Закону).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 названого Закону); зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч.1 ст. 6 Закону).

Згідно ст.1 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних фондах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Частиною 1 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Так, арешт майна, як визначено в статті 57 Закону України "Про виконавче провадження", є засобом забезпечення реального виконання рішення, який може накладатись, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В той же час, згідно з визначенням, які містяться у статті 2 Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України в Інформаційному листі від 13 лютого 2002 року № 01-8/152 "Про Закон України "Про введення мораторію па примусову реалізацію майна", до об'єктів нерухомого майна слід відносити майно, пов'язане із землею - будівлі, споруди, квартири, підприємства (їх структурні підрозділи) як цілісні майнові комплекси, а також інше майно, віднесене законодавством до нерухомого. До інших засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, слід відносити лише ті майнові активи, які обліковуються як необоротні згідно з положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 2 "Баланс", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 березня 1999 № 87 (з подальшими змінами і доповненнями).

Накладення арешту на майно не означає автоматичного звернення стягнення (примусову реалізацію) майна, на яке не може бути накладено стягнення (зокрема, на підставі Закону України "Про введення мораторію па примусову реалізацію майна"), частина 5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, накладення арешту на майно та оголошення заборони його відчуження спрямоване на збереження належного боржнику майна, а не на його примусову реалізацію. Більше того, законом дозволено примусову реалізацію окремих груп належного боржнику майна з метою виконання судових рішень, у зв'язку з чим відсутні будь-які підстави стверджувати про порушення, допущені державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови.

Згідно положень абз.2 п.9.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", у розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу Державної виконавчої служби, пов'язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

У відповідності з п.п.9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає, в розумінні ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

З урахуванням встановлених обставин скарги, господарський суд визнає доводи скаржника необґрунтованими та такими, що не підтверджуються наявними матеріалами скарги, у зв'язку з чим доходить висновку, що постанова винесена старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кедою М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2014 року з примусового виконання наказу 30/143-08(39/366-07(10/348-06)), виданого 25.02.2010 року господарським судом Дніпропетровської області, прийнята з дотриманням норм чинного законодавства.

Отже, скарга боржника (відповідача) задоволенню не підлягає.

Посилання стягувача (позивача) на пропуск скаржником 10-денного строку оскарження постанови державного виконавця від 05.11.2014 року не приймається до уваги, оскільки згідно відмітки на супровідному листі відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.11.2014 року скаржником отримано 12.11.2014 року (вхід.№1115), тоді як зі скаргою публічне акціонерне товариство "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль" звернулось 20.11.2014 року, що підтверджується поштовим штемпелем на конверті.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволені скарги (вх.№73526/14 від 25.11.2014р.) публічного акціонерного товариства "Дніпродзержинська теплоелектроцентраль", м. Дніпродзержинськ на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, м. Київ.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та протягом п'яти днів може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому для оскарження судових рішень.

Суддя Н.М. Євстигнеєва