ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 911/4823/14

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Виконуючого обов'язки прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі:

1. Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія»

про стягнення 601022,36 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від прокуратури: Колбушкова К.В., посв. № 026776

від позивача-1: не з'явився

від позивача-2: Іванкіна Ю.Б., довір. № 14-91 від 18.04.2014 р.

від відповідача: Коваленко О.М., довір. № 01-9 від 05.01.2015 р.

Обставини справи:

Виконуючий обов'язки прокурора Деснянського району м. Києва (далі - прокурор) звернувся до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості (далі - позивач-1) та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України», позивач-2) з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - КП «Броваритепловодоенергія», відповідач) про стягнення 601022,36 грн.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на неналежне виконання КП «Броваритепловодоенергія» зобов'язань за договором № 249-БО купівлі-продажу природного газу від 01.08.2012 р. в частині своєчасного проведення розрахунку за переданий у власність відповідача природний газ, у зв'язку з чим прокурор просить суд стягнути з відповідача 77068,57 грн. пені, 121962,17 грн. 3% річних, 401991,62 грн. інфляційних втрат за несвоєчасні розрахунки в частині сплати основного боргу.

Розгляд справи відкладався.

08.12.2014 р. до господарського суду Київської області КП «Броваритепловодоенергія» було подано заперечення на позовну заяву № 01-2693 від 03.12.2014 р., відповідно до яких відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнаються відповідачем з наступних підстав.

Станом на 14.01.2013 р. сума заборгованості відповідача перед НАК «Нафтогаз України» за спожитий природний газ складала 8486303,47 грн., у тому числі - 3726776,42 грн. несвоєчасно перерахованої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 було затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялися, транспортувалися і постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, згідно з п. 6 якого обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, і фактичними нарахуваннями згідно із затвердженими для населення тарифами.

Відповідач зазначає, що на виконання вказаного Порядку 30.10.2014 р. було укладено багатосторонній договір про організацію взаєморозрахунків № 946/30, згідно п. 1 якого його предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.2014 р. Пунктом 8 зазначеного договору передбачено, що КП «Броваритепловодоенергія» перераховує на рахунок НАК «Нафтогаз України» кошти, зокрема, в сумі 3726776,42 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором купівлі-продажу природного газу № 249-БО від 01.08.2012 р. за 2012 рік.

На переконання відповідача, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 946/30 від 30.10.2014 р., відповідач та позивач-2 змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ вартістю 3726776,42 грн., поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 249-БО від 01.08.2012 р., у зв'язку з чим для застосування в цій частині наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи.

Заборгованість у розмірі 3726776,42 грн. була сплачена відповідачем позивачу-2 платіжним дорученням № 19 від 03.11.2014 р. з призначенням платежу «п. 24 ст. 14, п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», а також з посиланням на договір № 946/30 від 30.10.2014 р. та договір № 249-БО від 01.08.2012 р.

Крім того, відповідно до п. 16 договору про організацію взаєморозрахунків № 946/30 від 30.10.2014 р. сторони передбачили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмету договору.

Відповідач наголошував, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та у строки, передбачені у договорі про організацію розрахунків. Отже, заборгованість перед позивачем за поставлений в спірний період природний газ виникла не внаслідок господарської діяльності відповідача, а в силу об'єктивних причин, що унеможливили виконання договірних зобов'язань, а саме - у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що не покривали витрат на сплату природного газу.

Відповідач також зазначив, що згідно з п. 4 Порядку підставою для проведення розрахунків є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається між учасниками розрахунків на підставі документа, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості без врахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані постачальником за несвоєчасні розрахунки за природний газ в частині, у зв'язку з чим КП «Броваритепловодоенергія» частково заперечує проти позову та зазначає, що зважаючи на особливості здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність в енергетичній галузі, підприємство відповідача не може самостійно впливати на своєчасність розрахунків за природний газ, з огляду на що вина підприємства у простроченні платежів за природний газ відсутня.

При цьому, розмір заборгованості, що підлягає погашенню за рахунок коштів підприємства відповідача, складає 8486303,47 грн. - 3726776,42 грн. = 4759527,05 грн. Зважаючи на те, що 3726776,42 грн. є сумою неперерахованої субвенції з державного бюджету за поставлений природний газ, дану суму сплачено у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків № 946/30 від 30.10.2014 р., підстави для стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інфляції за прострочення оплати 3726776,42 грн., на переконання останнього, відсутні.

Відтак, КП «Броваритепловодоенергія» не визнає позовні вимоги в частині стягнення штрафних та фінансових санкцій, нарахованих на суму субвенції як різниці в тарифах в розмірі 3726776,42 грн., а саме - 70628,94 грн. пені, 11154,74 грн. 3 % річних, 400904,98 грн. інфляційних втрат.

Водночас, відповідач визнає заборгованість в частині стягнення 10333,70 грн., у тому числі - 6439,63 грн. пені, 2807,43 грн. 3% річних, 1086,64 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого основного боргу за вирахуванням вказаного вище розміру субвенції.

29.12.2014 р. до господарського суду Київської області НАК «Нафтогаз України» було подано пояснення б/н від 26.12.2014 р., відповідно до яких позивач-2 зазначив наступне.

Відповідачем було погашено суму основного боргу у розмірі 3726776,42 грн. лише 27.11.2014 р. При цьому, багатосторонній договір № 946/30 від 30.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків починає діяти з моменту його укладення сторонами та не поширює свою дію на правовідносини, які існували до його підписання.

Прокурор подав позов про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих позивачем-2 за період прострочення відповідачем грошового зобов'язання до укладення договору № 946/30, а тому вони підлягають стягненню, оскільки цей договір не поширює свою дію на зобов'язання, які існували між сторонами раніше.

Таким чином, на переконання позивача-2, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У судовому засіданні 29.12.2014 р. КП «Броваритепловодоенергія» було подано клопотання б/н, б/д (вх. № 29292/14 від 29.12.2014 р.) про продовження строку розгляду справи на 15 днів понад строк, встановлений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.12.2014 р. було продовжено строк розгляду справ на 15 днів до 28.01.2015 р.

У судовому засіданні 26.01.2015 р. прокурор та представник позивача-2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі; представник позивача-1 у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.01.2015 р. заперечував проти задоволення частини позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 26.01.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача-2 та відповідача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

01.08.2012 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (покупець) було укладено договір № 249-БО на купівлю-продаж природного газу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцю в період з 01.08.2012 р. до 31.12.2012 р. газ в обсязі до 2723,41 тис. куб.м, у тому числі по місяцях: серпень 2012 р. - 42,87 тис. куб.м, вересень 2012 р. - 46,21 тис. куб.м, жовтень 2012 р. - 376,82 тис. куб.м, листопад 2012 р. - 982,11 тис. куб.м, грудень 2012 р. - 1275,4 тис. куб.м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства 3 примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що ціна за 1000 куб.м газу з урахуванням ПДВ становить 4661,74 грн.

У відповідності з умовами п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів - додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Пунктом 11.1 договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.08.2012 р. і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх здійснення.

На виконання умов договору від 01.08.2012 р. № 249-БО НАК «Нафтогаз України» було поставлено КП «Броваритепловодоенергія» природний газ на суму 18215318,53 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, у тому числі - від 30.09.2012 р. на суму 88572,98 грн., від 26.11.2012 р. на суму 626551,31 грн., від 27.11.2012 р. на суму 3084060,03 грн., від 30.11.2012 р. на суму 5929830,74 грн., від 31.12.2012 р. на суму 8486303,47 грн., підписаними повноважними представниками сторін і газорозподільної організації та скріплених їх печатками.

Рішенням господарського суду Київської області від 04.11.2013 р. у справі № 911/3282/13, у зв'язку неналежним виконанням відповідачем умов договору № 249-БО від 01.08.2012 р. щодо здійснення оплати отриманого природного газу з КП «Броваритепловодоенергія» на користь НАК «Нафтогаз України» було стягнуто, зокрема, пеню в сумі 455497,16 грн. за загальний період з 15.10.2012 р. до 30.04.2013 р., а також 91099,43 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість за період з 15.10.2012 р. до 30.04.2013 р.

Предметом даного позову прокурора є вимоги про стягнення з відповідача на підставі договору № 249-БО від 01.08.2012 р. 77068,57 грн. пені, 121962,17 грн. 3% річних, 401991,62 грн. інфляційних втрат за період з 31.05.2013 р. до 23.06.2014 р.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як зазначено в п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, просив суд стягнути з відповідача 77068,57 грн. пені, керуючись п. 7.2 договору.

Як зазначалося вище, згідно вказаного п. 7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Водночас, згідно з п. 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі - щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що розмір пені було визначено в сумі 77068,57 грн., у тому числі - за період з 31.05.2013 р. до 01.07.2013 р. на суму 4636745,55 грн. в сумі 58181,63 грн., з 02.07.2013 р. до 02.07.2013 р. на суму 4536745,55 грн. в сумі 1740,12 грн., з 03.07.2013 р. до 03.07.2013 р. на суму 4436745,55 грн. в сумі 1701,77 грн., з 04.07.2013 р. до 04.07.2013 р. на суму 4336745,55 грн. в сумі 1663,41 грн., з 05.07.2013 р. до 05.07.2013 р. на суму 4236745,55 грн. в сумі 1625,05 грн., з 06.07.2013 р. до 08.07.2013 р. на суму 4136745,55 грн. в сумі 4760,09 грн., з 09.07.2013 р. до 09.07.2013 р. на суму 4036745,55 грн. в сумі 1548,34 грн., з 10.07.2013 р. до 10.07.2013 р. на суму 3936745,55 грн. в сумі 1509,98 грн., з 11.07.2013 р. до 11.07.2013 р. на суму 3836745,55 грн. в сумі 1471,63 грн., з 12.07.2013 р. до 13.07.2013 р. на суму 3736745,55 грн. в сумі 2866,54 грн., який є обґрунтованим та арифметично вірним.

Крім того, прокурор просив суд стягнути з відповідача 121962,17 грн. 3% річних та 401991,62 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 121962,17 грн., у тому числі - за період з 31.05.2013 р. до 01.07.2013 р. на суму 4636745,55 грн. в сумі 12195,27 грн., з 02.07.2013 р. до 02.07.2013 р. на суму 4536745,55 грн. в сумі 372,88 грн., з 03.07.2013 р. до 03.07.2013 р. на суму 4436745,55 грн. в сумі 364,66 грн., з 04.07.2013 р. до 04.07.2013 р. на суму 4336745,55 грн. в сумі 356,44 грн., з 05.07.2013 р. до 05.07.2013 р. на суму 4236745,55 грн. в сумі 348,23 грн., з 06.07.2013 р. до 08.07.2013 р. на суму 4136745,55 грн. в сумі 1020,02 грн., з 09.07.2013 р. до 09.07.2013 р. на суму 4036745,55 грн. в сумі 331,79 грн., з 10.07.2013 р. до 10.07.2013 р. на суму 3936745,55 грн. в сумі 323,57 грн., з 11.07.2013 р. до 11.07.2013 р. на суму 3836745,55 грн. в сумі 315,35 грн., з 12.07.2013 р. до 13.07.2013 р. на суму 3736745,55 грн. в сумі 614,26 грн., з 14.07.2013 р. до 03.09.2013 р. на суму 3736745,55 грн. в сумі 15970,75 грн., з 04.09.2013 р. до 23.06.2014 р. на суму 3726776,42 грн. в сумі 89748,94 грн. який є обґрунтованим та арифметично вірним.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем-2, становить 42540,12 грн., у тому числі - за період з липня по серпень 2013 року на суму 3736745,55 грн. в сумі -29867,81 грн., з вересня 2013 року по травень 2014 року на суму 3696908,61 грн. в сумі 431859,43 грн., є обґрунтованим та арифметично вірним.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Поряд з цим, згідно з ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву зазначив про визнання відповідачем позовних вимог в частині стягнення 10333,70 грн., у тому числі - 6439,63 грн. пені, 2807,43 грн. 3% річних, 1086,64 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого основного боргу за вирахуванням субвенції в розмірі 3726776,42 грн.

Водночас, відповідач заперечував щодо решти заявлених прокурором до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на те, що заборгованість за спожитий у вересні-грудні 2012 року природний газ виникла як різниця в тарифах, та була погашена на виконання багатостороннього договору від 30.10.2014 р. № 946/13 шляхом отримання субвенції із Державного бюджету України. Відповідач вважає, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків № 946/30 від 30.10.2014 р., відповідач та позивач-2 змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ вартістю 3726776,42 грн., поставлений відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 249-БО від 01.08.2012 р., у зв'язку з чим для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання в цій частині необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Посилання відповідача на несвоєчасність бюджетного фінансування щодо погашення різниці в тарифах, що призвело до виникнення значної заборгованості, не є підставою для звільнення від відповідальності.

Як слідує з матеріалів справи, борг відповідача перед позивачем-2 за поставлений згідно договору від 01.08.2012 р. № 249-БО природний газ було погашено повністю 27.11.2014 р.

Як визначено приписами ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Поряд з цим, слід зазначити, що договір про організацію взаєморозрахунків № 946/30 від 30.10.2014 р., на який посилається відповідач як на підставу для заперечення позовних вимог в частині нарахувань пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснених на суму бюджетної субвенції (компенсації різниці в тарифах), був укладений у жовтні 2014 року, в той час як заявлені до стягнення прокурором у даній справі суми розраховані станом на 23.06.2014 р.

При цьому вказаний договір про організацію взаєморозрахунків № 946/30 від 30.10.2014 р. не містить умов щодо поширення його дії на період до моменту його укладання.

Як зазначено у п. 14 договору № 946/30 від 30.10.2014 р., договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

З приводу посилання відповідача на постанови Верховного Суду України від 09.09.2014 р. у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, № 5011-35/1272-2012-42/527-2012 та № 5011-35/1533-2012-19/522-2012 суд вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

У зазначених вище постановах Верховний Суд України зазначав про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої пунктами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Вказані постанови Верховного Суду України також містять висновок про те, що для застосування санкцій, передбачених договором за порушення покупцем грошового зобов'язання та передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи, і, відповідно до якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як слідує з матеріалів справи, розрахунки за договором № 946/30 від 30.10.2014 р. були здійснені з дотриманням умов цього договору.

Однак, у даній справі прокурором подано позов про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення відповідачем грошового зобов'язання до укладення договору № 946/30 від 30.10.2014 р., а тому вони підлягають стягненню, оскільки цей договір не поширює свою дію на зобов'язання, які існували між сторонами раніше.

Поряд з цим, судом залишаються поза увагою посилання відповідача на те, що за умовами п. 11 договору № 946/30 від 30.10.2014 р. про організацію взаєморозрахунків, з метою виконання цього договору, сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, оскільки стягнення заборгованості в сумі 3726776,42 грн., що становить різницю в тарифах, не є предметом позовних вимог прокурора у даній справі.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги прокурора є доведеними, обґрунтованими та документально підтвердженими, і відповідачем не спростованими.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Виконуючого обов'язки прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюються у таких розмірах: 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень звільняються від сплати судового збору.

Згідно з п 4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 3А, код 13711949) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, Шевченківський р-н, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) - 77068 (сімдесят сім тисяч шістдесят вісім) грн. 57 коп. пені, 121962 (сто двадцять одну тисячу дев'ятсот шістдесят дві) грн. 17 коп. 3% річних, 401991 (чотириста одну тисячу дев'ятсот дев'яносто одну) грн. 62 коп. інфляційних втрат.

3. Стягнути з Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Грушевського, 3А, код 13711949) в дохід Державного бюджету України - 12020 (дванадцять тисяч двадцять) грн. 44 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 02.02.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна