РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/721/14

За позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до 1. Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

2. Комунального підприємства "Київський метрополітен"

3. Фізичної особи - підприємця Гордієнка Олега Петровича

про визнання недійсним договору

Головуючий суддя Котков О.В.

Суддя Босий В.П.

Суддя Спичак О.М.

У засіданні брали участь:

від прокуратури: Одуденко А.В. (за посвідченням);

від позивача: Глобенко Л.В. (представник за довіреністю);

від відповідача-1: Шумінська Ю.Ю. (представник за довіреністю);

від відповідача-2: Костильов В.А. (представник за довіреністю);

від відповідача-3: Юрчик М.В. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 27 січня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

20 січня 2014 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Заступника прокурора міста Києва (заявник або процесуальний позивач) в інтересах держави в особі Київської міської ради на розгляд суду надійшла позовна заява № 07/2/2-72 вих-14 від 20.01.2014 року до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (відповідач-1), Комунального підприємства "Київський метрополітен" (відповідач-2) та Фізичної особи - підприємця Гордієнка Олега Петровича (відповідач-3) в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку:

- визнати недійсним договір № 913 від 03.12.2012 про передачу в оренду майна територіальної громади м. Києва, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль № 1), загальною площею 7 кв.;

- зобов'язати ФОП Гордієнко О.П. повернути нерухоме майно територіальної громади міста Києва, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль № 1), загальною площею 7 кв.м. Комунальному підприємству "Київський метрополітен".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2014 року (суддя Сівакова В.В.) у справі № 910/721/14 в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2014 року у справі № 910/721/14 апеляційну скаргу Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2014 року у вищезазначеній справі - без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.09.2014 року касаційну скаргу Заступника прокурора міста Києва задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.06.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2014 у справі № 910/721/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/753 від 11.09.2014 року, у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи № 910/721/14 до Господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.09.2014 року справу № 910/721/14 (суддя Котков О.В.) прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 07.10.2014 року.

В судовому засіданні 07 жовтня 2014 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 04 листопада 2014 року на 11:55.

Судове засідання, призначене на 04.11.2014 року, не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 року розгляд справи призначено на 18.11.2014 року.

18 листопада 2014 року судом ухвалено призначити розгляд даної справи у колегіальному складі суддів, у зв'язку з чим було відкладено розгляд справи для призначення колегіального складу розгляду справи на дату, яка буде визначена ухвалою про прийняття справи до провадження колегією суддів, призначеною у відповідності до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням від 18.11.2014р. Голови Господарського суду міста Києва передано справу № 910/721/14 для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Спичак О.М.; суддя Цюкало Ю.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року справу № 910/721/14 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Спичак О.М.; суддя Цюкало Ю.В., розгляд справи призначено на 18.12.2014 року.

Розпорядженням від 18.12.2014р. Голови Господарського суду міста Києва передано справу № 910/721/14 для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Босий В.П.; суддя Спичак О.М., у зв'язку із перебуванням судді Цюкало Ю.В. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2014 року справу № 910/721/14 прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Котков О.В.; суддя Босий В.П.; суддя Спичак О.М. та ухвалено розглядати справу в судовому засіданні призначеному на 18.12.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2014 року відкладено розгляд справи до 27.01.2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - Орендодавець), Фізичною особою - підприємцем Гордієнко Олегом Петровичем (далі - Орендар), а також Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (по тексту - Підприємство) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 913 (далі - Договір, копія міститься в справі), відповідно до п. 1.1. якого Орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від 22.10.2012 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до розпорядчої документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря; далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль № 1), Б/Н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими конструкціями (кіоскам) орендаря, загальною площею 7 кв. м. та зазначена в викопіюванні зі схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину договору.

Процесуальний позивач зазначає, що Договір укладений всупереч вимог чинного законодавства України, а саме норм Закону України "Про транспорт", Закону України "Про пожежну безпеку" та положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна", норм Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про міський електричний транспорт", Правил пожежної безпеки в метрополітенах, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 335 від 20.06.2012р., ДБН В.2.3-7-2010 "Споруди транспорту. Метрополітени", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 533 від 22.12.2010р., у зв'язку із чим Договір, в силу приписів ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, підлягає визнанню недійсним, і відтак відповідача-3 також слід зобов'язати в судовому порядку повернути нерухоме майно територіальної громади міста Києва, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль № 1), загальною площею 7 кв.м. Комунальному підприємству "Київський метрополітен".

З викладеними заявником в позовній заяві твердженнями відповідач-1 не погоджується та у своєму відзиві вказав, що Договір укладений відповідно до рішення Київської міської ради № 34/6250 від 22.09.2011р. "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності № 123 від 10.07.2012р. та № 132 від 22.10.2012р., а також наданих КП "Київський метрополітен" документів", а тому просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

У своєму відзиві на позов відповідач-2 звернув увагу суду на те, що процесуальний позивач не надав жодного належного обґрунтування щодо наявності підстав для визнання Договору недійсним, не довів, які норми законодавства були порушені при укладенні Договору, а також не доводить суперечність укладеного Договору інтересам держави і суспільства і в чому полягає порушення договірних зобов'язань.

У своїх запереченнях на позовну заяву відповідач-3 зауважив на тому, що, за його переконанням, позовні вимоги не ґрунтуються на чинних нормах матеріального права, а тому не підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 11112 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

На виконання викладених Вищим господарським судом України в постанові від 09.09.2014 року по справі № 910/721/14 вказівок, ухвалою від 11.09.2014р. Господарським судом міста Києва було зобов'язано сторін надати суду письмові пояснення по справі щодо заявлених вимог та заперечень з урахуванням вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 09.09.2014 року у справі № 910/721/14.

В судовому засіданні 07 жовтня 2014 року процесуальним позивачем подані пояснення № 07/2/2- від 0710.2014р. в яких заявник просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У своїх поясненнях б/н б/д, поданих до суду в судовому засіданні 07.10.2014р., відповідач-1 вказав, що порядок передачі в оренду майна територіальної громади міста Києва порушений не був.

Відповідач-3, у своїх додаткових поясненнях б/н від 30.09.2014р., просить суд відмовити позивачеві у позові в повному обсязі.

Оцінивши в нарадчій кімнаті наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків є, в тому числі, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Як вже було установлено судом, 03 грудня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Фізичною особою - підприємцем Гордієнко Олегом Петровичем та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 913 за п. 1.1. якого Орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від 22.10.2012 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до розпорядчої документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря; далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль № 1), Б/Н, для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими конструкціями (кіоскам) орендаря, загальною площею 7 кв. м. та зазначена в викопіюванні зі схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину договору.

Вартість об'єкта оренди згідно із затвердженим Орендодавцем висновком про вартість майна станом на 31.05.2012 становить 139 560,00 грн. (п. 2.2. Договору).

Матеріали справи свідчать, що за актом приймання-передачі від 03.12.2012р. Орендодавець передав, а Орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором частину приміщення переходу, що перебуває на балансі КП "Київський метрополітен", загальною площею 7 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, станція метро "Мінська" (перехід вестибюлю № 1). Даний акт підписаний трьома сторонами Договору (копія акту в справі).

Відповідно до п. 3.1. Договору, за користування об'єктом оренди Орендар сплачує Підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі методики розрахунки орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011р. № 34/6250 та на дату підписання Договору згідно з розрахунком, який є невід'ємною частиною договору, становить без ПДВ 99,69 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає 697,80 грн.

Зазначений правочин є укладеним з моменту підписанням його сторонами і діє до 01.12.2015 року (п. 9.1 Договору).

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, згідно з ст. 203 ЦК України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ( ч. 4.); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Процесуальний позивач посилається на порушення відповідачем-3 норм ДБН В.2.3-7-2010 "Споруди транспорту. Метрополітени", затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 533 від 22.12.2010р., згідно яких розміщення об'єктів комерційного, торгівельного та соціально-побутового призначення забороняється на платформах та балконах станцій та переходах пересадочних вузлів; у підземних і наземних вестибюлях (за винятком автоматів з продажу газет, банкоматів, платіжних терміналів, таксофонів за умови, що вони розміщені поза межами шляхів евакуації); на поверхні землі в межах півкола 20 м від площини дверей напрямку евакуації з центром у середині дверної групи, яка включає всі двері з написом "Вхід" та "Вихід". На виходах із підземних переходів, які не мають дверей, відлік слід виконувати від центра площини краю останньої сходинки.

Розміщення об'єктів комерційного, торгівельного та соціально-побутового призначення у підвуличних підземних переходах, суміщених із входами (виходами) на станції метрополітену, дозволяється за умови їх розміщення за межами евакуаційного проходу (6 метрів згідно з 8.23 та 18.14 цього НД).

Відповідно до п. 1.1. "сфера застосування ДБН В.2.3-7-2010 Споруди транспорту. Метрополітени", - ці будівельні норми встановлюють вимоги до проектування та будівництва нових, реконструкції та технічного переоснащення існуючих ліній, окремих споруд та пристроїв метрополітену.

Відповідно до акту про введення в експлуатацію системи кіосків розташованої на станції метро "Мінська" від 29.11.2002р., нерухоме майно (частина переходу) визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротонельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками), загальною площею 7 кв. м. та зазначена в викопіюванні зі схем тимчасового розташування МАФ - комісійно було введено в експлуатацію 29.11.2002р., крім того в акті було зазначено, що кіоски збудовані згідно проектної документації, відповідають всім вимогам СЕС та протипожежної безпеки.

Державна інспекція техногенної безпеки України листом від 12.02.2013 № 26/3/760 надала роз'яснення щодо функціонування діючих об'єктів комерційного, торгівельного та соціально-побутового призначення на станціях Київського метрополітену, які були запроектовані, збудовані та введені в експлуатацію до 01.01.2004р., враховуючи вимоги чинних нормативно-правових актів (державних будівельних норм, правил тощо) та роз'яснення Держбуду України (лист № 5/3-892 від 24.05.2004), Держтехногенбезпеки України вважає можливим функціонування об'єктів комерційного, торгівельного та соціально-побутового призначення на станціях Київського метрополітену, які були запроектовані і збудовані відповідно до проектної документації, що пройшла перевірку та введена в експлуатацію до 01.01.2004 з отриманням відповідних дозвільних документів до проведення реконструкції, технічного переоснащення існуючих ліній, окремих споруд та пристроїв метрополітену.

Листом Держбуду України від 24.05.2004р. № 5/3-892 роз'яснено що розміщення об'єктів комерційного, торгівельного та соціально-побутового призначення на раніше збудованих станціях метрополітену здійснюється відповідно до 4.27 СНиП П-40-80 "Метрополитени". Раніше збудовані лінії, окремі споруди та пристрої метрополітени підпадають під вимоги СНиП П-40-80 "Метрополитени", що діяли до введення в дію ДБН В.2.3.-7-2003.

Матеріалами справи встановлено, що постійною комісією з питань власності (VI скликання) Київської міської ради 16.04.2013р. № 08/283-483 повідомлено про ухвалення рішення, яким дозволено КП "Київський метрополітен" укладати (продовжувати) договори оренди на підставі яких розміщені на території КП "Київський метрополітен" об'єкти комерційного, торгівельного та соціально-побутового призначення, які були запроектовані і збудовані та введені в експлуатацію відповідно до проектної документації, що пройшла перевірку, з отриманням відповідних дозвільних документів з врахуванням вимог діючих, на момент введення в експлуатацію, правил пожежної безпеки в метрополітенах до проведення реконструкції, технічного переоснащення існуючих ліній, окремих споруд та пристроїв метрополітену.

З вищевикладеного вбачається, що спірний об'єкт оренди було введено в експлуатацію у відповідності до діючих на час введення в експлуатацію норм та правил.

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець на підставі протоколів постійної комісії Київради з питань власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від 22.10.2012 передав, а Орендар прийняв в оренду нерухоме майно (частину переходу, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими конструкціями (кіоскам) орендаря.

Структурним підрозділом "Служба воєнізованої охорони" (лист № 780-ВО від 30.08.2012р.) проведено розрахунки пропускної спроможності вестибюлів станцій та прилеглих підземних переходів при евакуації пасажирів зі станцій метрополітену максимальний розмір 15-ти хвилинного пасажиропотоку в підземному переході станції метро "Мінська" становить 1455 чол., розрахункова ширина шляху евакуації становить 2,56 м за наявної 3,9 м.

Проведені розрахунки були здійснені на підставі п.п. 6.3, 6.5 ДБН В.2.3.-7-2010 "Споруди транспорту. Метрополітени".

Так, суд відмічає, що Договір було укладено на підставі рішення Київської міської ради (протоколи постійної комісії Київради з питань власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від 22.10.2012р.) після надання відповідних позитивних висновків, що стосуються пожежної безпеки та, в цілому, відповідав на момент його укладення положенням діючого законодавства України.

Застосування ДБН та Правила пожежної безпеки в метрополітенах на порушення яких посилається прокуратура у спірних правовідносинах є помилковим, оскільки об'єкти оренди було введено в експлуатацію у відповідності до діючих на час введення в експлуатацію норм та правил.

Зі змісту листа № К-16/889 від 28.11.2013р. ДП "ПІ "Укрметротунельпроект" не випливає питання щодо проектів малих архітектурних форм в м. Києві на станції метро - "Мінська".

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що Договір було укладено на підставі рішення Київської міської ради (протоколи постійної комісії Київради з питань власності № 123 від 10.07.2012 та № 132 від 22.10.2012) після надання відповідних позитивних висновків, що стосуються пожежної безпеки та, в цілому, відповідав на момент його укладення положенням діючого законодавства України, враховуючи те, що процесуальним позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що Договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним відповідним правочином, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним Договору, за вказаних заявником в позові № 07/2/2-72 вих-14 від 20.01.2014 року підстав, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги факт необґрунтованості позовних вимог про визнання недійсним Договору, недоведеними є похідні від вказаної вимоги заявлені процесуальним позивачем вимоги про зобов'язання відповідача-3 повернути нерухоме майно територіальної громади міста Києва, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль № 1), загальною площею 7 кв.м. Комунальному підприємству "Київський метрополітен".

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.02.2015р.

Головуючий суддя О.В. Котков

Суддя В.П. Босий

Суддя О.М. Спичак