ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" лютого 2015 р.Справа № 916/5230/14

За позовом Публічне акціонерне товариство "ПІВНІЧТРАНС";

до відповідача Приватне підприємство "САМСАР"

про стягнення 8702,87грн.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача: Щербина Ю.І. - за дорученням;

Від відповідача: -не з'явився;

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Північтранс" звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Приватного підприємства "САМСАР", в якому просить господарський суд Одеської області стягнути з відповідача заборгованість у сумі 8 702,87 гривень.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26 грудня 2014 року за вказаним позовом порушено провадження з призначенням справи до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відповідач в засідання суду призначені на 22.01.2015р., 05.02.2015р., не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області від 26.12.2014р. та від 22.01.2015р. направлялись Приватному підприємству "САМСАР" за належною адресою зазначеною в позовній заяві та підтвердженою витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Проте, поштові відправлення були повернені до суду у зв'язку із закінчення строку зберігання.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 "Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України" викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання. При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

За результатами судового засідання справу було розглянуто без участі представника відповідача за участю повноважного представника позивача, за наявними в ній матеріалами документів наданих позивачем. У судовому засіданні, в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення та представника позивача повідомлено про дату складення повного тексту рішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

20 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством"Північтранс" (надалі - орендодавець - позивач) та Приватним підприємством "САМСАР" (надалі - орендар - відповідач) було укладено договір оренди №2011/3/12 (надалі - договір), з подальшим укладенням додаткових угод та зміною складу орендованого майна.

Відповідно до п. 4.1. п.4.4 договору, з урахуванням додатків до нього, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування наступне майно (надалі - майно): офісне приміщення з 1 грудня 2012 року, нежиле приміщення з 1 січня 2013 року та частину прилеглої території (місце для стоянки вантажного автомобіля) з 1 січня 2013 року, на території ПАТ "Північтранс", за адресою:м.Одеса, 21 км. Старокиївської дороги.

Згідно п.5.1. Договору, за користування орендованим майном орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі: офісне приміщення - 810 гривень у т.ч ПДВ на місяць; нежиле приміщення - 563 гривни у т.ч. ПДВ на місяць; частина території з твердим покриттям - одне паркомісце - 450 гривень, у т.ч. ПДВ на місяць;

Орендна плата сплачується у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця або готівкою в його касу щомісячно не пізніше 10-го числа за поточний місяць на підставі виставленого рахунку та податкової накладної .

Пунктом 6.2.Договору, передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та вартість фактично спожитих комунальних послуг. Забезпечувати збереження майна, дотримуватись відповідних правил експлуатації, санітарних норм, запобігати його пошкодженню і псуванню, вживати заходів протипожежної безпеки.

1 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством"Північтранс" (надалі - орендодавець) та Приватним підприємством "САМСАР" було підписано акт приймання-передачі майна згідно умов договору оренди №2011/3/12 від 10.11.2012 року. Орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування наступне майно: одне окреме офісне приміщення площею 18 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, 2-й поверх адмінбудівлі ПАТ „Північтранс".

Згідно акту приймання-передачі майна від 1 січня 2013 року до договору оренди №2011/3/12 від 10.11.2012 року, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування: нежитлове приміщення, площею 22.5 кв.м., частину території-одне місце для стоянки вантажного автомобіля, нежитлове приміщення і місце автотостоянки на території ПАТ „Північтранс"; м.Одеса 21 км. Старокиївської дороги.

Сторони за договором оренди 1 вересня 2013 року уклали акт приймання-передачі майна згідно договору оренди №2011/3/12 від 10.11.2012 року та додаткової угоди від 31.08.2013 року, орендар передав, а орендодавець прийняв майно: частину нежитлового приміщення 9 кв.м. за адресою: м.Одеса 21 км. Старокиївської дороги, територія ПАТ „Північтранс".

30 вересня 2013 року сторони підписали акт №ОУ-0003540 здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 1736,89 гривень в т.ч. ПДВ, сторони претензій одне до одного не мають, 31 жовтня 2013 року було підписано акт №ОУ-0003762 на суму 1844,97 гривень в т.ч. ПДВ, претензій немає, 30 листопада 2013 року було підписано акт №ОУ-0003970 на суму 2153,56 гривень в т.ч. ПДВ, претензій немає, 31 грудня 2013 року було підписано акт №ОУ-0004211 на суму 2044,54 гривень в т.ч. ПДВ, претензій одна до одної не мають.

Як зазначив позивач, 31 грудня 2013 року строк дії договору закінчився, а відповідач до 4 грудня 2014 року так і не сплатив заборгованості за користування орендованим майном у розмірі 6 812,04 гривень.

З наведених підстав позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди у розмірі 6 812,04 гривни, 3% річних у сумі - 218,78 гривень, пені у сумі 473,98 гривень та інфляційні витрати у сумі 1198,07 гривень, всього на суму 8702,87 гривень.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Судом встановлено що правовідносини між сторонами склались на підставі договору оренди №2011/3/12 від 20.11.2012 року.

У відповідності до ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п.5.1. Договору, за користування орендованим майном орендар сплачує орендодавцю орендну плату у розмірі: офісне приміщення - 810 гривень у т.ч ПДВ на місяць; нежиле приміщення - 563 гривни у т.ч. ПДВ на місяць; частина території з твердим покриттям - одне паркомісце - 450 гривень, у т.ч. ПДВ на місяць;

Орендна плата сплачується у безготівковій формі на поточний рахунок орендодавця або готівкою в його касу щомісячно не пізніше 10-го числа за поточний місяць на підставі виставленого рахунку та податкової накладної .

Пунктом 6.2.Договору, передбачено, що орендар зобов'язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та вартість фактично спожитих комунальних послуг. Забезпечувати збереження майна, дотримуватись відповідних правил експлуатації, санітарних норм, запобігати його пошкодженню і псуванню, вживати заходів протипожежної безпеки.

У зв'язку з порушенням ст. 762 Цивільного кодексу України та у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання щодо сплати орендної плати за договором, позивачем нараховано відповідачу заборгованість по орендній платі в розмірі 6 812,04 гривень.

Відповідно до п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін при суттєвому порушені договору іншою стороною. Суттєвим є таке порушення договору стороною, коли внаслідок заданої таким порушенням шкоди, друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Ст. 530 Цивільного кодексу України передбачає: якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як вбачається з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в позовній заяві та не спростованого відповідачем, останнім в порушення вищезазначених приписів чинного законодавства України, договору та угод - зобов'язання щодо оплати заборгованості по орендній платі в розмірі 6 812,04 гривень не виконані, внаслідок чого за відповідачем утворився борг, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума боргу з орендної плати та комунальних послуг, встановлена судом в сумі - 6812,04 гривень.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача за прострочення виконання зобов'язання пені у сумі 473,98 гривень, 3% річних у сумі - 218,78 гривень та інфляційних збитків у сумі 1198,07 гривень, суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Право на неустойку, як зазначено у ст. 550 Цивільного кодексу України, виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунок пені у сумі 473,98 гривень, 3% річних у сумі - 218,78 гривень та інфляційних збитків у сумі 1198,07 гривень, наданий позивачем, суд встановив, що такий розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства, здійснений належним чином, у зв'язку з чим позовні вимоги в даній частині підлягають судом задоволенню в повній мірі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі - 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "САМСАР"(65069, м. Одеса, пр. Добровольського, буд. 92, кв. 4, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Північтранс" (65025, м. Одеса, 21 км. Старокиївської дороги, код ЄДРЮО та ФОП 05523553) заборгованість з орендної плати у сумі 6 812 (шість тисяч вісімсот дванадцять) гривень 4 копійки, пеню у сумі 473 (чотириста сімдесят три) гривни 98 копійок, 3% річних у сумі 218 (двісті вісімнадцять) гривень 78 копійок, інфляційні збитки у сумі 1198 (одна тисяча сто дев'яносто вісім) гривень 07 копійок та судові витрати в сумі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09 лютого 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк