РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/27290/14 26.01.15

За позовом Фізичної особи-підприємця Алоян Артака Норіковича

до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області

про стягнення 222 850 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

від позивача: Фельтін Л.М (дов. від 20.09.2009 та дов. від 24.07.2013)

від відповідача: Красновид Н.Л. (дов. № 17 від 12.01.2015)

В судовому засіданні 26.01.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.12.2014 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Алоян Артака Норіковича (надалі -позивач) до Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (надалі - відповідач) про стягнення 222 850 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором оренди нежитлового приміщення №1168/12 від 03.07.2012 внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/27290/14, розгляд справи призначено на 14.01.2015.

20.12.2014 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 22.12.2014, представник позивача з'явився та подав документи по справі.

В судове засідання, призначене на 22.12.2014, представник відповідача з'явився та подав документи по справі.

В судовому засіданні оголошено перерву на 26.01.2015.

23.01.2015 через канцелярію суду надійшли додаткові заперечення позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 26.01.2015, представники сторін з'явились та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2012 між позивачем (Орендодавець), та відповідачем (Орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення №1168/12 (далі - Договір, належним чином засвідчена копія міститься в матеріалах справи).

За умовами п. 1.1 Договору Орендодавець зобов'язується у 2012 році передати, а Орендар прийняти і оплатити у строкове, тимчасове платне користування (оренду) частину нежитлової будівлі, адміністративний будинок, що є власністю Орендодавця.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Актом приймання-передачі від 03.07.2012 позивач передав відповідачеві визначене нежитлове приміщення на виконання умов Договору, а відповідач прийняв таке приміщення.

Згідно п. 4.1 Договору Орендна плата перераховується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря один раз на місць, не пізніше 10-го числа, наступного за розрахунковим, місяця на розрахунковий рахунок Орендодавця.

Однак відповідачем в порушення умов Договору орендна плата в період з грудня 2013 по жовтень 2014 не вносилась, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 222 850 грн.

До того ж, відповідач у своєму відзиві № 13/1-1-2224 від 29.12.2014 визнає суму основної заборгованості в сумі 222 850 грн.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Судом перевірено розрахунки сум, заявлених до стягнення, що надані позивачем, та встановлено, що вказані розрахунки відповідають погодженим сторонами базовим розрахункам.

Таким чином, станом на момент розгляду справи, суд вважає заборгованість відповідача у розмірі 222 850 грн. доведеною.

Факт наявності заборгованості відповідачем не спростовано, доказів сплати вказаних платежів відповідачем суду не надано.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь інфляційних втрат в розмірі 35 209,40 грн. та 3 % річних в сумі 10 176,34 грн.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу України та ст.625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача індексу інфляції нарахованого на суму боргу та 3 % річних ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції нарахованого на суму боргу підлягають задоволенню відповідно до наведеного в позовній заяві розрахунку. При здійсненні перевірки розрахунку 3% річних та індексу інфляції, нарахованих позивачем, судом встановлено, що ним правильно здійснено вказаний розрахунок.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 57 306,40 грн. пені.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодекс України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. (ст. 547 ЦК України).

Оскільки в договорі не передбачено можливості нарахування пені, тобто угода щодо пені не укладена, то господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідач заперечує щодо стягнення штрафних санкцій та посилаючись на скрутне матеріальне становище просить суд розстрочити виконання рішення на 6 місяців.

Однак, суд проаналізувавши вказані доводи відповідача, приходить до висновку, що доказів в підтвердження викладених у відзиві обставин відповідачем до суду не подано, а посилання на важкий фінансовий стан не підтверджений належними та допустимими доказами. Таким чином суд вважає, що вказане клопотання не обґрунтоване та не належним чином мотивоване, а отже не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (01033, м .Київ, вулиця Гайдара, будинок 8; ідентифікаційний код: 08596914) з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання рішення користь Фізичної особи-підприємця Алоян Артака Норіковича (08637, Київська область, Васильківський район, с. Погреби, пров. Франка, 9, кв. 1; ідентифікаційний номер ) 222 850 (двісті двадцять дві тисячі вісімсот п'ятдесят) грн. 00 коп. - основного боргу, 10 176 (десять тисяч сто сімдесят шість) грн. 34 коп. - 3% річних, 35 209 (тридцять п'ять тисяч двісті дев'ять) грн. 40 коп. - інфляційних втрат та 5 387 (п'ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 33 коп. - судового збору за подання позовної заяви.

3. В частині стягнення пені в сумі 57 306 грн. 40 коп. - відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 30.01.2015

Суддя М.О. Лиськов