ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 922/3971/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - Ященко Р.Ю. (довіреність №14-135 від 13.05.14)

відповідача - Ващенко Т.Д. (довіреність №38-4055/391 від 27.10.10),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №4089Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.11.14 у справі № 922/3971/14

за позовом ПАТ НАК "Нафтогаз України", м.Київ

до КП "Харківські теплові мережі", м.Харків,

про стягнення 63452863,95 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу теплової енергії №620 від 30.09.11. До стягнення було заявлено суму 63452863,95 грн., з яких 35120337,45 грн. - сума боргу за договором; 3017232,99 грн. - сума пені за прострочення виконання грошового зобов'язання; 4584432,55 грн. - 3% річних; 20730860,96 грн. - інфляційні нарахування.

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.14 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 35120337,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 20730 860,96 грн., три відсотки річних в розмірі 4584432,55 грн., пеню в розмірі 410343,68 грн. та 73080,00 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 2606889,31 грн. відмовлено.

Тобто, як вбачається із даного рішення, місцевим господарським судом на 86,4 % зменшено суму пені порівняно із заявленою до стягнення позивачем.

Позивач не погодився із рішенням в частині відмови у стягненні пені, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати в частині зменшення розміру пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 2606889,31 грн. пені; в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому КП "Харківські теплові мережі", посилаючись на те, що 86,% від виробленого у 2013 році підприємством обсягу теплової енергії було спожито населенням (тарифи для якого на 30% не покривали собівартість виробництва теплової енергії, а відповідної субвенції з державного бюджету не було перераховано), на значний розмір заборгованості споживачів перед КП "Харківські теплові мережі" та неможливість стягнення з громадян пені за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, на важкий фінансовий стан даного комунального підприємства тощо - просить залишити оскаржуване рішення без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Присутні в судовому засіданні представники сторін підтримали висловлену ними письмово правову позицію.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

30.09.11 ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (первісний кредитор, продавець) та Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (боржник, покупець) уклали договір купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється бюджетним установам і організаціям та іншим споживачам №620.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов'язався передати природний газ виключно для надання бюджетним установам і організаціям та іншим споживачам послуг з опалення та гарячого водопостачання, а покупець зобов'язався сплачувати постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що загальна кількість теплової енергії, яку покупець приймає у свої теплові мережі від продавця, оформлюється двостороннім актом приймання-передачі загальної кількості теплової енергії до 4-го числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 5.1. договору вартість теплової енергії, що надається продавцем покупцю, визначається відповідно до затверджених постановами НКРЕ України тарифів на виробництво теплової енергії, яка поставляється для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання для бюджетних установ та організацій та інших установ.

Відповідно до п. 4.3. договору, кількість і вартість теплової енергії, що продається за Договором за обліковий період, визначається на підставі Акту приймання-передачі теплової енергії.

Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за теплову енергію здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки теплової енергії. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за розрахунковим.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами в ході апеляційного провадження, на виконання договору продавець за період з жовтня 2011 року по листопад 2013 року передав, а покупець отримав природний газ на суму 373958115,35 грн. При цьому відповідач свої договірні зобов'язання виконував неналежним чином: невчасно сплачував вартість природного газу, неодноразово порушуючи строки оплати - всупереч умовам п. 6.1 договору.

27.12.13 ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (первісний кредитор) та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (новий кредитор) уклали договір №14/6336/13 про відступлення права вимоги, за яким до нового кредитора (позивача в даній справі) перейшло право вимоги до первісного кредитора, КП "Харківські теплові мережі" (відповідача в даній справі) за договором купівлі-продажу теплової енергії, яка поставляється бюджетним установам і організаціям та іншим споживачам, №620 від 30.09.11 щодо стягнення сум основного боргу, всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за зазначеним вище договором, як тих, що нараховані на момент відступлення права вимоги, так і тих, що будуть нараховані після відступлення права вимоги.

Місцевим господарським судом встановлено та сторонами в апеляційному провадженні не заперечується факт переходу до позивача відповідного права вимоги зі стягнення вищевказаних сум із відповідача, у відповідності до ст.ст.512, 514 ЦК України.

У відповідності до вищевказаних обставин справи, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було заявлено до стягнення з КП "Харківські теплові мережі" суму боргу, не сплачену на момент подання позову, а саме - 35120337,45 грн. Відповідач в суді першої та апеляційної інстанції проти задоволення позову в цій частині не заперечував.

Колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, з урахуванням обставин даної справи, згідно з приписами ст.ст. 509, 526, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 193 ГК України, зроблено висновок про те, що позовна вимога про стягнення заборгованості за отриману теплову енергію в сумі 35120337,45 грн. підлягає задоволенню.

В ході розгляду позовних вимог в частині стягнення з відповідача сум пені, відсотків річних та інфляційних місцевим господарським судом на підставі обґрунтованого розрахунку, наданого позивачем, зроблено висновок про те, що розмір нарахувань на суму боргу, а саме - 3017232,99 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання, 4584432,55 грн. 3% річних та 20730860,96 грн. інфляційних втрат - відповідає вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції перевірив відповідний розрахунок позивача, з яким погодився місцевий господарський суд, та дійшов висновку про те, що він є методологічно та арифметично правильним і відповідає обставинам справи, приписам чинного законодавства та умовам укладеного між сторонами договору (зокрема, ст.ст. 525, 526, 549, 625 ЦК України, ст.ст. 216, 217, 230, 232 ГК України, ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 7.2 договору, на які посилається місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні).

Колегія суддів зазначає також, що відповідачем не надано заперечень щодо правильності розрахунку сум пені, річних та інфляційних.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду судом першої інстанції відповідач у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.153) просив суд про зменшення розміру пені на 86,4% та стягнення з КП "Харківські теплові мережі" 410343,68 грн. пені замість заявленої в позові суми 3017232,99 грн.

Місцевим господарським судом було взято до уваги доводи відповідача (щодо тяжкого матеріального стану КП "Харківські теплові мережі", споживання 86,4% від загального обсягу теплової енергії, яка постачається всім категоріям споживачів м. Харкова, населенням, тарифи для якого не покривають собівартості виробництва теплової енергії тощо) та зменшено суму пені до 410343,68 грн. із посиланням на приписи п. 3 ст. 83 ГПК України, ст. 551 ЦК України, ст. 223 ГК України, а також на п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», відповідно до якого, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Надаючи оцінку правильності застосування місцевим господарським судом відповідних норм чинного законодавства, колегія суддів зазначає наступне.

Ч.3 ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. А відповідно до ч.1 ст.233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Тобто, згідно з вищенаведеними приписами чинного законодавства, місцевим господарським судом при зменшенні розміру неустойки (зокрема, пені) має бути враховано майнові та інші інтереси обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, і позивач, і відповідач мають певні законодавчо обумовлені особливості здійснення господарської діяльності, до яких зокрема належить обмеження можливості для обох суб'єктів самостійно впливати на своєчасність розрахунків з контрагентами - зазначена обставина, на думку колегії суддів, є винятковою в розумінні п.3.ст.83 ГПК України.

Тому твердження позивача про те, що зменшення судом розміру пені дозволить відповідачеві в подальшому безкарно порушувати договірні зобов'язання, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на припущеннях та не узгоджуються з вищевказаними особливостями господарської діяльності обох сторін, тому неустойка (пеня) в заявленому позивачем розмірі - понад 3 мільйони гривень - із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання перетворюється в непомірний тягар для відповідача, що спотворює дійсне правове призначення неустойки та в подальшому перешкоджатиме нормалізації стану взаєморозрахунків між сторонами.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за результатами 2013 року збитків у розмірі понад 10 млрд. грн. колегія суддів не вважає належним аргументом, оскільки, як зазначено самим апелянтом, даний збиток утворився через невиконання або неналежне виконання зобов'язань не лише відповідачем, але й іншими контрагентами ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Тому посилання апелянта на залучення ним комерційних кредитів за ринковими відсотковими ставками (20 - 24% річних) колегія суддів також не вважає належними аргументами, оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не обґрунтовано, що вказані кредити було залучено через невчасність розрахунків з позивачем виключно відповідача (враховуючи значну кількість контрагентів ПАТ "НАК "Нафтогаз України").

Стосовно твердження апелянта про те, що загальна сума заявлених до стягнення санкцій, 3% річних та інфляційних не компенсує повністю збитків від залучення позивачем комерційних кредитів, колегія суддів зазначає, що вказані нарахування здійснені згідно з приписами відповідних норм чинного законодавства і за своєю правовою природою не є компенсацією ризиків, пов'язаних із використанням позивачем кредитних коштів, при отриманні яких ПАТ "НАК "Нафтогаз України" не розраховував і не міг розраховувати на наявність у відповідача прострочення оплати саме за певний період та на погашення відсотків за кредитами виключно за рахунок стягнення з КП "Харківські теплові мережі" відсотків річних та інфляційних.

В апеляційній скарзі позивач також стверджує, що розмір пені, на його думку, не підлягає зменшенню, оскільки сплата неустойки належить до ризиків господарської діяльності відповідача (згідно зі ст.42 ГК України). У зв'язку з цим колегія суддів зазначає, що при укладенні договору про відступлення права вимоги №14/6336/13 від 27.12.13 з первісним кредитором, ПАТ "Харківська ТЕЦ-5", новий кредитор, ПАТ "НАК "Нафтогаз України", знав (або повинен був знати) про фінансовий стан КП "Харківські теплові мережі", основний борг якого за теплову енергію станом на кінець 2013 року складав 157118268,67 грн. Тобто ризики, пов'язані зі стягненням з відповідача заборгованості та нарахувань на неї, такою ж мірою, відповідно до ст.42 ГК України, належать до ризиків господарської діяльності позивача - враховуючи, що, як уже зазначалося, і позивач, і відповідач здійснюють господарську діяльність за умов обмеження можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків з контрагентами.

Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що аргументи апелянта щодо особливих обставин діяльності ПАТ "НАК "Нафтогаз України" як гарантованого постачальника, який не може відмовитися від постачання природного газу споживачам незалежно від свого фінансового становища, наявності чи відсутності заборгованості контрагентів, та який несе обов'язок щодо своєчасного розрахунку з газодобувними підприємствами за договорами - також заслуговують на увагу.

Тому аргумент апелянта про те, що зменшуючи суму пені на 86%, суд першої інстанції більшою мірою врахував інтереси відповідача, ніж позивача, колегія суддів вважає переконливим, адже настільки значне зменшення суми пені не повною мірою узгоджується з приписами ст. 551 ЦК України, ст. 223 ГК України щодо врахування інтересів як боржника, так і кредитора при зменшенні судом розміру неустойки (штрафних санкцій). На думку колегії суддів, зазначене свідчить про неправильне застосування судом вищевказаних норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення (в частині зменшення суми пені на 86%).

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, враховуючи важливе економічне та соціальне значення діяльності як ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (наслідком несплати яким за імпортований природний газ може стати припинення постачання природного газу на територію України - на що посилається позивач в апеляційній скарзі), так і КП "Харківські теплові мережі" (яким зазначено у відзиві на апеляційну скаргу, що нестача коштів у даного підприємства може призвести до численних аварій на трубопроводах та припинення постачання тепла населенню), колегія суддів у відповідності до встановлених п.6 ст.3, ч.3 ст.509, ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засад справедливості, добросовісності, розумності як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права, з метою справедливого врахування інтересів обох сторін, дійшла висновку про те, що розмір пені, який заявлено позивачем до стягнення з відповідача, має бути зменшено на 50% - тобто з 3017232,99 грн. до 1508616,50 грн.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 10.07.14 у справі №922/5030/13, від 24.12.14 у справі №922/2661/14, від 30.12.14 у справі №916/1681/14 тощо.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача суму основного боргу, інфляційні та річні у повному обсязі та пеню в розмірі 1508616,50 грн., а у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1508616,50 грн. - відмовити.

Розподіл судових витрат здійснюється апеляційним господарським судом відповідно до ст.49 ГПК України та судовий збір за подання позивачем апеляційної скарги у повному обсязі покладається на відповідача, оскільки з його вини спір доведено до суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1, частиною 2 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.11.14 у справі №922/3971/14 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, р/р 13 ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Харкова, МФО 351823, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , р/р 09 ПАТ "Промінвестбанк", МФО 300012) суму основного боргу у розмірі 35120337,45 грн., інфляційні втрати в розмірі 20730860,96 грн., три відсотки річних в розмірі 4584432,55 грн., пеню в розмірі 1508616,50 грн., та 73080,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 1508616,50 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом».

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11, р/р 13 ВАТ "Державний ощадний банк України" м. Харкова, МФО 351823, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , р/р 09 ПАТ "Промінвестбанк", МФО 300012) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 26068,00 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Повний текст постанови складено 09.02.15

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шутенко І.А.