номер провадження справи 18/156/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 Справа № 908/6007/14

за позовом приватного акціонерного товариства «Електроград» (50025, м. Кривий Ріг, вул. Модрівська, 93)

до відповідача: публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод» (83062, м. Донецьк, вул. Івана Ткаченка, 122)

про стягнення 47118,37 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Чапала Ю.О., довіреність № 116 від 15.01.2015 року, паспорт серії МЕ № 268558 від 08.07.2003 року;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 22.12.2014 року надійшов позов приватного акціонерного товариства «Електроград» з позовною заявою до відповідача публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод» про стягнення 47118,37 грн., які складаються з: 38304,00 грн. основного боргу, 1227,83 грн. 3% річних та 7586,54 грн. інфляційних втрат. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. 193 ГК України, ст.ст. 526, 530, 623, 624, 625 ЦК України та вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № від 05.06.2012 р. щодо вчасного розрахунку за продукцію.

Ухвалою суду від 23.12.2014 року порушено провадження у справі № 908/6007/14, присвоєно справі номер провадження 18/156/14, судове засідання призначене на 04.02.2015 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі документальними доказами та закінчений 04.02.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві. Підставою для звернення з позовом зазначав неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором № від 05.06.2012 р., а саме порушення строків та порядку внесення оплати за отриману продукцію, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 38304,00 грн. Враховуючи положення договору та норми чинного законодавства позивачем нараховані до стягнення 1227,83 грн. 3% річних та 7586,54 грн. інфляційних втрат.

До господарського суду 02.02.2015 р. від відповідача електронною поштою надійшло клопотання № 17/10 вх від 02.02.2015 р., в якому відповідач просив розглядати справу без участі представника відповідача та відстрочити виконання рішення на півріччя, у зв'язку з тяжким фінансовим положенням підприємства, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України від 11.11.2014 р. про настання обставин непереборної сили.

Представник позивача в судовому засіданні проти розгляду справи без участі представника відповідача не заперечив, проти відстрочення виконання рішення - заперечив, зазначивши, що у позивача також вкрай тяжке фінансове положення, існують проблеми із виплатою заробітної плати, а борг виник задовго до настання обставин непереборної сили.

Судом клопотання відповідача № 17/10 вх від 02.02.2015 року задоволено частково: в частині розгляду справи у відсутності відповідача задоволено, в частині відстрочення виконання рішення відхилено, оскільки продукція постачалася 7 листопада 2013 року і строк її оплати визначений фактом поставки, а сертифікат Торгово-промислової палати України від 11.11.2014 р. про настання обставин непереборної сили стосується справляння та сплати відповідачем з 01.08.2014 р. податків та інших обов'язкових платежів.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві та письмових пояснення від 04.02.2015 року, просив позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Приватним акціонерним товариством «Електроград» (Постачальник, позивач) та публічним акціонерним товариством «Донецький металургійний завод» (Покупець, відповідач) 05.06.2012 р. укладено договір поставки № (надалі - договір).

Відповідно до п. 1. договору постачальник зобов'язується виготовити та поставити покупцю Комплектний комутаційний модуль, Ін=630А (20кА), Uн=10кВ, ККМ/ТЕL-10-20/630 у кількості двох штук за ціною 63840,00 грн. без врахування ПДВ, разом на суму 153216,00 грн. з урахуванням ПДВ у строк не пізніше трьох днів з дати 75%-го авансового платежу, а покупець відповідно до умов п. 1. договору, зобов'язується прийняти та сплатити за зазначену продукцію.

Відповідно до п. 2. договору постачальник повідомляє покупця про готовність продукції до відвантаження в строк не пізніше 40- ка робочих днів з моменту виплати авансового платежу.

Зобов'язання постачальника в частині виконання термінів постачання вважаються виконаними з моменту передачі продукції покупцю (п. 3. договору).

Відповідно до п. 8. договору відповідач повинен розрахуватися за поставлену продукцію наступним чином: 50% - авансовий платіж, 25% - оплата за фактом готовності продукції до відвантаження на підставі рахунку виставленого постачальником, 25% - за фактом поставки і виконання монтажних робіт.

Відповідно до п. 19. договору термін дії договору - до 31.12.2013 р. (в редакції додаткової угоди № 1 від 28.12.2012 р.).

На виконання умов договору позивач на підставі видаткової накладної № 963 від 07.11.2013 р. поставив відповідачу продукцію на загальну суму 153216,00 грн.

Станом на 03.12.2014 р. відповідач здійснив лише передбачену договором попередню оплату поставленої продукції у розмірі 114912,00 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується банківськими виписками від 21.08.2013 р. на суму 76608,00 грн. та від 28.10.2013 р. на суму 38304,00 грн. Сума простроченої заборгованості відповідача перед позивачем склала 38304,00 грн. з ПДВ. З урахуванням вищевикладеного, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 38304,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обов'язок щодо оплати поставленої позивачем продукції на суму 38304,00 грн., у встановлений договором строк (по факту поставки), не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 38304,00 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1227,83 грн. за період з 08.11.2013 року по 03.12.2014 року та суму інфляційних втрат в розмірі 7586,54 грн. за період з листопада 2013 р. по жовтень 2014 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд визнав виконаним вірно, а вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1227,83 грн. за період з 08.11.2013 р. по 03.12.2014 р. та інфляційних втрат в розмірі 7586,54 грн. за період з листопада 2013 р. по жовтень 2014 р., такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат відповідач суду не надав, викладені в позові обставини не спростував.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному об'ємі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Донецький металургійний завод» (83062, м. Донецьк, вул. Івана Ткаченка, 122, , п/р 0922 в Донбаській філії ПАТ «Кредитпромбанк», МФО 335593) на користь приватного акціонерного товариства «Електроград» (50025, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Модрівська, 93, , п/р 8980 в АТ «Банк «Фінанси та кредит», МФО 305835) 38 304,00 грн. (тридцять вісім тисяч триста чотири грн. 00 коп.) основного боргу, 1227,83 грн. (одну тисячу двісті двадцять сім грн. 83 коп.) 3% річних, 7586,54 (сім тисяч п'ятсот вісімдесят шість грн. 54 коп.) інфляційних втрат, 1827,00 (одну тисячу вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Суддя В.В. Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 09 лютого 2015 р.