ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2015 р. Справа № 911/3361/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ССІ Шефер"

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Альба Україна"

про стягнення 550 476,84грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - не з'явилися

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "ССІ Шефер" (далі - ТОВ "ССІ Шефер") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Альба Україна" (далі - ПрАТ "Альба Україна") про стягнення 550476,84грн, що складається з:

- 515909,18грн основного боргу;

- 31987,66грн пені за період з 27.06.2014 по 01.08.2014;

- 1290,00грн процентів за період з 27.06.2014 по 01.08.2014.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором №0700662М001 від 27.04.2009 на надання послуг з обслуговування складського обладнання в частині оплати наданих послуг у січні-березні 2014 року у встановлений договором строк (а.с.3-6).

Відповідач у справі - ПрАТ "Альба України" письмового відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.01.2015, відповідно до ч. 1 ст.79 ГПК України, провадження у даній справі зупинялось до закінчення строку звернення з заявами про визнання грошових вимог до ПрАТ "Альба Україна" або винесення ухвали господарським судом за результатами розгляду заяви позивача про визнання його грошових вимог до відповідача у справі про банкрутство (а.с.110-111).

Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2014 у справі №911/3268/14 про банкрутство ПрАТ "Альба Україна" постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 та ухвалу господарського суду Київської області від 20.08.2014 скасовано, а провадження у відповідній справі припинено (а.с.133-138).

У зв'язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, провадження у справі поновлено 12.01.2015 (а.с.91-92).

У судове засідання сторони вдруге не з'явились і про причини своєї неявки суд не повідомили.

При цьому, розгляд справи здійснено за відсутності повноважного представника позивача, оскільки позивачу, відповідно до вказаної у позовній заяві адреси, яка відповідає адресі, зазначеній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.42-44), та відповідає вказаній у позові та клопотанні (а.с.3-6,126), а також за вказаною у позові адресою представника (а.с.3) направлялись ухвали від 12.01.2015, 23.01.2015, частина з яких на момент прийняття рішення у справі повернута з довідкою відділення зв'язку, у якій причиною повернення вказано: «за закінченням строку зберігання» (а.с.121-125,128-132).

Розгляд справи здійснено за відсутності повноважного представника відповідача, за відсутності його відзиву на позовну заяву, за наявними у справі документами відповідно до ст.75 ГПК України з наступних підстав:

- копія ухвали від 12.01.2015 про поновлення провадження у даній справі отримана відповідачем 14.01.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 689 (а.с.93);

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило;

- адреса відповідача, за якою направлялась копія ухвали від 12.01.2015 про поновлення провадження у даній справі, а також ухвала від 23.01.2015 про відкладення розгляду справи відповідає адресі, вказаній відповідачем у заяві від 13.06.2014, адресованій суду (а.с.162);

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті;

- строк вирішення спору майже сплив, що не дозволяє відкласти розгляд справи та повідомити сторони завчасно про час і місце засідання суду.

Дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2009 між сторонами у справі ТОВ «Шефер Шоп», правонаступником якого є ТОВ «ССІ Шефер», що підтверджується статутом (а.с.80, зворот) (далі - виконавець) та ПрАТ «Альба України» (далі - замовник) укладено договір № 070062М001 з надання послуг з обслуговуванню складського обладнання (далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Предметом вказаного договору є обрані замовником (і узгоджені з виконавцем) RM-модулі 1, 2, 3, 4 (п. 1 договору).

За умовами відповідного договору, позивач взяв на себе зобов'язання надавати послуги з технічного обслуговування, що включає перевірку та профілактичне/ремонтне обслуговування обладнання замовника.

Відповідно до п. 2.1 договору послуги з технічного обслуговування включають перевірку та профілактичне/ремонтне обслуговування обладнання замовника. При цьому, під перевіркою розуміються візуальна і акустична перевірка оцінки поточного стану обладнання. Крім того, виконується профілактична заміна деталей для того, щоб попередити появу збоїв у роботі обладнання.

Крім профілактичного обслуговування і перевірки обладнання, як визначено умовами договору, послуги з технічного обслуговування включають роботи, необхідні для термінового відновлення працездатності системи, тобто ремонтне обслуговування під час роботи системи для усунення недоліків і заміни дефектних деталей (за умови наявності деталей на складі замовника).

За умовами укладеного договору, ціна відповідних послуг складає: у місяць - 6,185 євро, у рік - 74 220 євро.

Згідно п. 3.1 договору строк здійснення платежів складає 14 днів з дати виставлення рахунку, який виставляється щомісячно на початку кожного наступного місяця. При цьому, як визначено умовами договору, обмінний курс євро до гривні фіксується на підставі курсу, встановленого на міжбанківському валютному ринку при здійсненні операції купівлі-продажу валюти між банками, в останній банківський день поточного місяця.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що вказаний договір укладається строком на 5 років та буде автоматично продовжений на один рік, якщо жодна із сторін не заявить у письмовому вигляді за шість місяців до закінчення строку дії договору про бажання розірвати договір; договір вступає в силу 01.04.2009, а модуль 4 (підтримка по гарячій лінії) відразу після підписання).

У подальшому сторонами неодноразово змінювалась вартість послуг за договором.

Так, відповідно до додаткової угоди №2 від 16.05.2013 загальна місячна вартість складає 14283,20 євро (а.с.32-33).

Як встановлено під час розгляду даної справи, на виконання умов відповідного договору та додаткових угод до нього, позивачем 13.06.2014 надіслано відповідачу рахунки за січень-березень 2014 року за сервісне обслуговування № 150 від 05.06.2014 на суму 83 556,72грн, № 275 від 05.06.2014 на суму 207 108,40грн та № 408 від 05.06.2014 на суму 225 246,06грн (а.с.36-38), які отримані відповідачем 13.06.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №635.

Факт отримання відповідних рахунків під час розгляду даної справи відповідачем не спростовано шляхом надання доказів зворотнього.

Свої зобов'язання за договором відповідачем виконано частково, сплачено 17.02.2014 за сервісне обслуговування за січень 2014 року 83556,72грн згідно рахунку №149 від 31.01.2014, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.35).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо оплати наданих позивачем послуг за січень-березень 2014 року, а також застосування до відповідача відповідальності за порушення відповідного обов'язку, яка встановлена договором та чинним законодавством.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем не надано доказів виконання взятих на себе зобов'язань, хоча строк їх виконання, встановлений п.3.1 договору, - 14 днів з дати виставлення рахунків сплив.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів оплати наданих позивачем послуг, вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості у сумі 515909,18грн є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1290,00грн процентів.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідач процентів у розмірі 1290,00грн за період з 27.06.2014 по 01.08.2014 на суму боргу у розмірі 515 909,18грн.

Проте суд не може погодитись з обґрунтованістю визначення позивачем початку періоду, у якій відповідні зобов'язання є простроченими. Так, оскільки, як встановлено п. 3.1 договору, строк здійснення платежів - 14 днів з дати виставлення рахунку, а датою отримання відповідачем рахунків, як вбачається з повідомленням про вручення поштового відправлення №635, є 13.06.2014, отже, 27.06.2014 - останнім день для сплати за виставленими рахунками, у зв'язку з чим нарахування процентів могло бути здійснено позивачем лише починаючи з 28.06.2014 - з першого дня прострочення виконання зобов'язань.

За розрахунком суду, розмір процентів за період з 28.06.2014 по 01.08.2014 на суму заборгованості у розмірі 515 909,18грн становить 1484,12грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1290,00грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 31 987,66грн пені за період з 27.06.2014 по 01.08.2014, які є частково обґрунтованими з наступних підстав.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Так, відповідно до п. 3.1 договору, у випадку прострочення платежу виконавець залишає за собою право стягувати пеню у розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше 8% від загальної суми рахунку.

Отже, умовами укладеного договору сторонами визначено право позивача на нарахування пені у випадку прострочення.

Однак, як вже вказувалось, позивачем визначено день початку періоду прострочення відповідачем своїх зобов'язань - 27.06.2014. Так, оскільки 27.06.2014 - останній день оплати за виставленими рахунками, зобов'язання з оплати послуг є простроченим з 28.06.2014.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений ст.1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Між тим, обраховуючи розмір пені за заявлений період, позивач відповідні обмеження не врахував.

Таким чином, за розрахунком суду, розмір пені за період з 28.06.2014 по 01.08.2014 на заборгованість у сумі 515 909,18грн, з урахуванням обмежень, встановлених ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», становить 10 856,35грн; у задоволенні вимог про стягнення 21 321,31грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у розмірі 10 559,11грн.

Повний текст рішення складено 30.01.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Альба Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ССІ Шефер» 515 909,18грн основної заборгованості, 1290,00грн процентів, 10756,35грн пені, а також 10559,11грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 21 321,31грн пені у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ейвазова А.Р.