ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р.Справа № 923/1683/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів згідно розпорядження в.о. голови суду № 3314 від 26.12.2014р.)

При секретарі судового засідання: Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Сидоренко А.С., за довіреністю № 14-100 від 18.04.2014р.;

від відповідача - Рахімов В.А., за довіреністю № 158/1-10 від 19.03.2014р.;

від відповідача - Мороз Л.Л., директор, розпорядження № 277 від 08.11.2000р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго"

на рішення господарського суду Херсонської області від 02.12.2014р.

по справі № 923/1683/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго"

про стягнення 564 313,65 грн.

Відповідно до ст.ст.44, 811 ГПК України здійснювалась фіксація судового процесу технічними засобами.

Встановила:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" суму основного боргу у розмірі 459 360,16 грн., втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення, що складають 54 892,18 грн., пеню у розмірі 35 625,14 грн. та три відсотки річних у розмірі 14 436,17 грн., відповідно до умов договору № 13/3056-ТЕ-ЗЗ купівлі-продажу природного газу від 28 грудня 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 02.12.2014р. (суддя Гридасов Ю.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 54 892,18 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, 14 436,17 грн. з урахуванням 3% річних, 35 625,14 грн. пені, 2 099,07грн. витрат по сплаті судового збору. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення сум мотивоване тим, що відповідач неналежно виконав умови договору купівлі-продажу природного газу укладеного між сторонами в частині сплати отриманого товару.

Суд відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення основного боргу у зв'язку зі сплатою відповідачем зазначеної суми.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, Комунальне підприємство "Міськтеплокомуненерго" звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального просить скасувати повністю та постановити нове, яким зменшити на 90 % штрафні санкції, внаслідок чого стягнути з підприємства суму інфляційних витрат у розмірі 54 892,18 грн., суму 3 % штрафу у сумі 1 443,60 грн. та пеню у розмірі 3 562,51 грн. посилаючись на тяжкий фінансовий стан.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи, судова колегія дійшла таких висновків.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 грудня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі за текстом рішення - Позивач, Компанія, Продавець) та Комунальним підприємством «Міськтеплокомуненерго» (надалі за текстом рішення - Відповідач, Покупець) був укладений договір № 13/3056-ТЕ-ЗЗ купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до умов п. 1.1 Договору Продавець зобов'язався передати Покупцеві у 2013 році імпортований природний газ (надалі - газ), виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а Покупець зобов'язався приймати та оплачувати газ на умовах Договору.

На виконання умов договору № 13/3056-ТЕ-ЗЗ позивач поставив протягом січня 2013 року - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 513 328,16 грн., що підтверджується наступними актами приймання - передачі природного газу.

Акт приймання - передачі природного газу № б/н від 31 січня 2013 року обсяг 91,800 тис. куб.м. на суму 120184,56 грн.

Акт приймання - передачі природного газу 28 лютого 2013 року обсяг 70,281 тис. куб.м. на суму 92 011,88 грн.

Акт приймання - передачі природного газу № б/н від 31 березня 2013 року обсяг 86,890 тис. куб.м. на суму 113 756,39 грн.

Акт приймання - передачі природного газу № б/н від 30 квітня 2013 року обсяг 0,633 тис. куб.м. на суму 828,72 грн.

Акт приймання - передачі природного газу № б/н від 31 жовтня 2013 року обсяг 23,902 тис. куб.м. на суму 31 292,50 грн.

Акт приймання - передачі природного газу № б/н від 30 листопада 2013 року обсяг 52,357 тис. куб.м. на суму 68 545,79 грн.

Акт приймання - передачі природного газу № б/н від 24 січня 2014 року обсяг 66,230 тис. куб.м. на суму 86 708,32 грн.

Відповідно до умов пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати вартості обсягів газу в термін до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, в порушення умов договору, не здійснив оплату за спожитий природній газ у встановлені строки.

Згідно договору № 580/30 від 03.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків та платіжного доручення № 1223 від 27.10.2014 року КП «Міськтеплокомуненерго» сплатило суму основного боргу у розмірі 459 360,16грн. на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за спожитий природній газ по договору № 13/3056-ТЕ-33 від 28.12.2012року.

Враховуючи те, що позивач звернувся з позовною заявою щодо стягнення зазначеної суми до господарського суду Херсонської області після сплати її відповідачем, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 459 360,16 грн. основного боргу.

Згідно з вимогами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Проаналізувавши матеріали справи, судова колегія приймає до уваги розрахунки суду позивача та погоджується з його висновком щодо стягнення з відповідача на користь позивача 54 892,18 грн. втрат від інфляції та 3 % річних у сумі 14 436,17 грн.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пункт 3 частини 1 ст. 611 ЦК України передбачає, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього договору Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Статтею 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені здійснений позивачем, судова колегія дійшла висновку щодо правильності нарахування суми.

Отже, вимога позивача щодо стягнення пені з відповідача у сумі 35 625,14 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання також є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відносно зменшення суми штрафних санкцій на 90 % судова колегія виходить з наступного.

Приписами п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Частиною 2 статті 233 Цивільного кодексу України передбачено, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, за змістом наведеної норми, незаподіяння збитків іншим учасникам господарських відносин є окремою, самостійною та достатньою підставою для зменшення судом розміру штрафних санкцій, яка не потребує для цього з'ясування судом будь яких додаткових (виняткових) обставин.

Отже, враховуючи інтереси обох сторін у зобов'язанні, ступінь вини відповідача та обсяг допущеного ним порушення, апеляційна інстанція не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій.

Крім того, посилання відповідача на тяжкий фінансовий стан, не підтверджене жодними доказами.

За таких обставин, судова колегія вважає, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав правильну юридичну оцінку правовідносинам сторін у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 85,99,101, 103 п.1, 105 ГПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 02.12.2014р. по справі № 923/1683/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до вимог ст.105 ГПК України і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 02.02.2015р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош