ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.15р. Справа № 904/9896/14

За позовом Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод "ЛЮБОМИРІВКА", с.Соколівка, Дніпропетровська обл.

про зобов'язання виконати мирову угоду

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй Я.О.

Представники:

від позивача:Короленко Т.Л., представник за довіреністю № 61 від 13.11.14р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 12.12.14р. порушено провадження у справі № 904/9896/14 за позовом Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод "ЛЮБОМИРІВКА" (далі-відповідач) про зобов'язання виконати мирову угоду. Справу призначено до розгляду на 22.01.15р.

Ухвалою господарського суду від 22.01.15р. відкладено розгляд справи на 10.02.15р.

10.02.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов на інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.31).

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розпочати розгляд справи по суті в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами. В судовому засіданні 10.02.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи та заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р. у справі № 904/2618/13 затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем. Відповідно до п. 1 зазначеної ухвали суду відповідач зобов'язується перерахувати на розрахунковий рахунок позивача суму заборгованості у розмірі 290 182,16 грн., що складається з суми боргу - 283 007,13 грн. та суми судового збору - 7175,03 грн., у строки та в порядку, встановленими даною угодою, а саме:

до 25.10.2013 р. - 7 175,03 грн. суму судового збору;

до 25.11.2013 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.12.2013 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.01.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.02.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.03.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.04.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.05.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.06.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.07.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.08.2014 р. - 5 000,00 грн.;

до 25.09.2014 р. - 233 007,13 грн.

Пунктом п. 2 ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р. у справі №904/2618/13 передбачено, що за погодженням між позивачем та відповідачем у разі належного виконання відповідачем умов п. 1 даної мирової угоди пеня у розмірі 15 744,59 грн. не стягується.

Також сторони домовилися, що у разі не виконання відповідачем умов п. 1 даної мирової угоди п. 2 не застосовується.

Як зазначає позивач, відповідач сплатив лише суму у розмірі 62 175,03 грн. Таким чином, заборгованість відповідача становить 228 007,13 грн.

Як вважає позивач, затверджена ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р. у справі № 904/2618/13 мирова угода не є виконавчим документом, тому що не відповідає вимогам ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки не містить необхідних ознак, зокрема, строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови мирової угоди від 24.09.13р., укладеної між позивачем та відповідачем, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р., шляхом стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 243 751,72 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 228 007,13 грн. та пені у розмірі 15 744,59 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження" містить перелік вимог до виконавчого документа, зокрема у виконавчому документі повинно бути зазначено строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 8 п. 7.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов мирової угоди, не виконав свого обов'язку щодо сплати заборгованості по справі № 904/2618/13, в результаті чого борг становить 243751,72 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 228 007,13 грн. та пені у розмірі 15744,59 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» ухвала суду про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші перелічені законодавством, зокрема ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» ознаки та відомості, зокрема щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Пунктом 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК). Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами позивача (частина третя статті 26 ГПК) і, отже, вправі укладати мирові угоди на загальних підставах. Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов. Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про зобов'язання виконати мирову угоду, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з пунктом 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (статтею 86 ГПК та статтею 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, господарський суд вважає, що ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р. у справі №904/2618/13 про затвердження мирової угоди не містить відомостей щодо строку пред'явлення виконавчого документа до виконання, наявність яких передбачена вимогами ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та наявність яких є необхідною умовою для набрання нею статусу виконавчого документу.

Таким чином, оскільки ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р. у справі №904/2618/13 про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», то така ухвала не має статусу виконавчого документа, а тому інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Станом на день подання позову та розгляду справи відповідач не виконав своїх зобов'язань у повному обсязі за укладеною мировою угодою, доказів на спростування зазначених обставин не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1218 грн., сплачений позивачем за подання позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, Законом України "Про виконавче провадження", ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Племзавод "Любомирівка" (51663, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Соколівка, вул. Гвоздовського, буд. 1, ) виконати умови мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.13р. у справі №904/2618/13, шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод "Любомирівка" (51663, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Соколівка, вул. Гвоздовського, буд. 1, ) на користь Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 32, ) заборгованості у розмірі 243 751,72 грн. (двісті сорок три тисячі сімсот п'ятдесят одну грн. 72 коп.), яка складається з суми основного боргу у розмірі 228007,13 грн. (двісті двадцять вісім тисяч сім грн. 13 коп.) та пені у розмірі 15 744,59 грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот сорок чотири грн. 59 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод "Любомирівка" (51663, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, с. Соколівка, вул. Гвоздовського, буд. 1, ) на користь Державного підприємства "Державний резервний насіннєвий фонд України" (03038, м. Київ, вул. Ямська, буд. 32, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 875,03 грн. (чотири тисячі вісімсот сімдесят п'ять грн. 03 коп.)

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.02.15р.

Суддя Н.Е. Петренко