ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Справа № 908/2682/14
Вищий господарський суду України в складі колегії суддів:

Овечкін В.Е. - головуючого,
Чернов Є.В., Цвігун В.Л.
розглянув касаційну скаргуфізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 19 листопада 2014 року
у справі№ 908/2682/14 господарського суду Запорізької області
за позовомКонцерну "Міські теплові мережі" в особі філії Концерну "Міські теплові мережі" Орджонікідзевського району
до профізичної особи - підприємця ОСОБА_4 стягнення 7 957 грн.13 коп.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.09.2014 року (суддя Кагітіна Л.П.) в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Суд визнав, що постачання послуг теплопостачання відповідачу здійснювалося з порушенням умов договору щодо температурного режиму про що відповідач неодноразово заявляв претензії, тому вимоги позову не є обґрунтованими та такими, що безспірно свідчать про невиконання відповідачем грошового зобов'язання.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014р. (судді: Горбачова Л.П., Істоміна О.А., Тарасова І.В.) рішення господарського суду Запорізької області від 18.09.2014 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 7478,49 грн., суму пені в розмірі 273,58 грн., суму 3% річних в розмірі 205,06 грн.

Апеляційний господарський суд зазначив, що незгода відповідача з нарахованими позивачем сумами за спожиту теплову енергію на потреби гарячого водопостачання, не доведена належними доказами на підтвердження порушення позивачем параметрів теплоносія в бік зменшення від затвердженого температурного графіка, передбаченого договором, тому відсутні підстави для здійснення перерахунку за спожиту відповідачем теплову енергію в гарячій воді.

Відповідач в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скарга мотивована тим, що судом не враховано обставин відсутності у договорі додатку "схема межі поділу теплової мережі", що вплинудо на встановлення судом фактичних обставин у справі; порушено ст. 27 ГПК України, оскільки до участі у справі не залучено, в якості третьої особи, балансоутримувача МКП "Основаніє", тоді як рішення суду у даній справі може вплинути на його права і обов'язки.

Сторони, повідомленні про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 1114 ГПК України, правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції не скористалися.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є вимоги про стягнення вартості спожитих послуг теплової енергії в гарячій воді за періоди: з листопада 2011 по березень 2013; з листопада 2013 по квітень 2014, включно, відповідачем не сплачено, що призвело до заборгованості перед позивачем в сумі 7 478 грн. 49 коп. Прострочення виконання зобов'язань за договором слугувало підставою для покладення на відповідача додаткової відповідальності у вигляді пені та річних.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.02.2007р. між Концерном "Міські теплові мережі" та ФОП - ОСОБА_4 укладено договір №202259 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого (п.1.1.договору) теплопостачальна організація взяла на себе зобов'язання відпустити споживачу теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п.3.2.6. договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені договором.

Пунктом 4.1.9 договору передбачено, що теплова організація має право вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених Актів в термін передбачений умовами даного договору, а в разі неповернення актів вважати їх прийнятими споживачем в редакції теплопостачальної організації.

Відповідно до п. 6.2. договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та Акт приймання-передачі.

Споживач зобов'язаний до 20 числа, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію (п. 6.4.)

Згідно з п. 6.7. договору, споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від теплопостачальної організації за адресою: АДРЕСА_1, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; податкову накладну (платникам ПДВ). Отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається: при отриманні нарочним - дата вручення представнику споживача; при направлені рекомендованим листом - дата зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів) (п. 6.7.1.). В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов'язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений строк - п'ять днів (п. 6.7.2. Договору).

Відповідно до п. 6.7.2 договору, у разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні у встановлений договором термін, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов'язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного Акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п.6.7.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні Акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в Акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений споживачем у господарському суді (п. 6.7.2. Договору).

Приписами п.7.2.8. договору встановлено, що в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Договір діє до 01.01.2008р. та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо жодна з сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору (пункти 10.1. та 10.4. Договору).

Позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на те, що на підставі п.2.1 та п.5.1 договору та додатку №1 до договору енергопостачальною організацію розрахунковим способом відповідно до договірних навантажень та обсягів було визначено споживачу кількість спожитої теплової енергії. Кількість переданої теплової енергії було відображено позивачем в актах приймання-передачі теплової енергії за відповідні місяці. Згідно з актами приймання-передачі теплової енергії, позивачем в періоди: з листопада 2012 р. по березень 2013 р., з листопада 2013 р. по квітень 2014 р. відпущено відповідачу теплову енергію на загальну суму 14961,10 грн.

Проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору, частково оплатив спожиту теплову енергію, у зв'язку з чим, у відповідача перед позивачем за спірний період виникла заборгованість за невиконання договірних зобов'язань в сумі 7478,49 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується, що в період з листопада 2012 року по березень 2013 року, з листопада по квітень 2014 року відповідач безпідставно споживав теплову енергію на потреби гарячого водопостачання нежитлового приміщення, яке належить йому на підставі права власності, що підтверджується Свідоцтвом на право власності №536 від 25.01.2001р.

Кількість спожитої теплової енергії на потреби гарячого водопостачання була розрахована Філією Концерну "Міські теплові мережі" Орджонікідзевського району розрахунковим способом (а.с.138-а.с.140). Позивачем направлялися рахунки (а.с.35-а.с.46), які відповідач не сплачував в повному обсязі. Претензія щодо погашення заборгованості за теплову енергію відповідачем не задоволена.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розрахована вартість заборгованості за спожиту відповідачем теплову енергію на потреби гарячого водопостачання за період з листопада 2012 року по березень 2013, з листопада 2013р. по квітень 2014 року з урахуванням теплового навантаження об'єкта теплопостачання (а.с.11).

Оплата за надані позивачем послуги відповідачем сплачена не в повному обсязі, а саме: 50% від пред'явлених рахунків, актів приймання-передачі теплової енергії.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.7.2.8 Договору в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, перевіривши період нарахування вказаних сум пені та 3% річних, судова колегія зазначає, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 273,58 грн. та 3% річних в сумі 205,06 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Отже, суд вірно зазначив, що надання послуг з постачання теплової енергії в гарячій воді регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті відповідачем на користь позивача у даній справі.

Таким чином, стягненні апеляційним господарським судом заборгованості за постачання теплової енергії правомірне.

В частині вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 273, 58 грн., та 3% річних у розмірі 205, 06 грн., нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок суми пені наданий позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення пені, з урахуванням встановленої суми заборгованості, підлягають задоволенню у сумі 478 грн. 64 коп.

Згідно із частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведений розрахунок відповідачем не спростовується, тому підстав не погоджуватися з відповідним розрахунком у суду касаційної інстанції немає.

Касаційна інстанція зазначає, що згідно зі ст.111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Касаційна інстанція відхиляє доводи скарги відповідача, так як відповідні доводи щодо відсутності додатку до договору стосуються встановлення інших обставин справи, що виходить за межі позовних вимог та предмету спору у даній справі.

Доводи касаційної скарги позивача відхиляються, оскільки правильності правових висновку апеляційного господарського суду не спростовують з мотивів, викладених вище, не враховують умов договору між позивачем та відповідачем, спростовуються встановленими обставинами справи, не узгоджуються з предметом спору, порядком доведення обставин справи, пов'язаних із стягненням боргу за невиконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарський суд апеляційної інстанції вирішив спір відповідно до вимог статей 4-2, 34, 43, 105 Господарського процесуального кодексу України, розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, тому законних підстав для скасування постанови апеляційного господарського суду не має.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014р. у справі № 908/2682/14 господарського суду Запорізької області залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя В. Овечкін

судді Є. Чернов

В. Цвігун