ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа № 914/3195/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

за участю представників:

від позивача - Сесюк Ю.П.

від відповідача-1 (скаржника) - не з'явився

від відповідача-2 - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агрокомплект", б/н, б/д

на рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2014 року (підписане 11.11.2014 року), суддя Козак І.Б.

у справі №914/3195/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий екватор", м. Луцьк

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агрокомплект", смт. Золочів, Золочівський район, Харківська область

до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗНГ-ЛП", траса Київ-Чоп, КМ 553, сільрада Солонківська, Пустомитівський район, Львівська область

про стягнення з відповідача-1: 635191,25 грн. - основної заборгованості, 45549,17 грн. -пені, 67673,07 грн. - 19% річних, 159047,96 грн. - 25% штрафу, 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют; солідарно з відповідача-2: 1000,00 грн. - заборгованості

в с т а н о в и в :

Заявою (вх.№5335/14 від 11.11.2014 року) позивач (ТзОВ «Золотий екватор») зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути на користь останнього з ТзОВ «Агрофірма «Агрокомплект» 490791,25 грн. - основної заборгованості, 45549,17 грн. - пені, 67673,07 грн. - 19% річних, 159047,96 грн. - 25% штрафу, 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют; а також солідарно з відповідача-2 - 1000 грн. заборгованості.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.11.2014 року по справі №914/3195/14 позов ТзОВ «Золотий екватор» задоволено частково: присуджено до стягнення на користь останнього з ТзОВ «Агрофірма «Агрокомплект» 490791,25 грн. - основної заборгованості, 45549,17 грн. - пені, 67446,39 грн. - 19% річних, 159047,96 грн. - 25% штрафу, 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведення розрахунків та зміною курсу валют. Крім того, присуджено до стягнення солідарно з ТзОВ «Агрофірма «Агрокомплект» та ТзОВ «ЗНГ-ЛП» на користь ТзОВ "Золотий Екватор" - 1000 грн. заборгованості. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд визнав підставною, заявлену до стягнення, суму основної заборгованості, пені, 25% штрафу та збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют. Разом з тим, здійснивши перерахунок 19% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині та вирішив стягнути з відповідача-1 на користь позивача 67446,39 грн. - 19% річних.

Не погоджуючись частково з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агрокомплект" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2014 року по справі №914/3195/14 в частині стягнення штрафу у розмірі 159047,96 грн. та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що п.6.2.2 договору не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ГК України та актам цивільного законодавства, вказуючи, що 25%, передбачених п.6.2.2 договору, як штраф за порушення строків платежу, за своєю правовою природою підпадають під визначення неустойки, а саме: пені, передбаченої ст.549 ЦК України. У зв'язку з наведеним, в даному випадку, вважає неправомірним подвійне нарахування позивачем пені, так як пунктом 6.2.1 договору сторони уже передбачили відповідальність покупця за порушення термінів оплати товару у вигляді пені, яка сплачується покупцем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, вказуючи, що рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування - відсутні. Зокрема, наголошував, що передбачений п.6.2.2 договору штраф за своєю правовою природою не є пенею, разом з тим, передбачене договором одночасне нарахування пені та штрафу за порушення строку виконання взятих на себе договірних зобов'язань з оплати поставленого товару, не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Представник відповідачів в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання (арк. справи 72 том ІІІ).

Оскільки, явка представників відповідачів не визнавалась обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності їх представників.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 05.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» (в тексті договору - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Агрокомплект» (в тексті договору - покупець) укладено Генеральний договір поставки нафтопродуктів №39, відповідно до умов якого, постачальник зобов'язався передати у власність покупця нафтопродукти в кількості та асортименті, що передбачені в Додатках до договору, а покупець - прийняти товар від продавця та оплатити його загальну вартість на умовах договору.

Згідно п.1.2 договору одиниця виміру кількості товару та кількість поставки кожної партії товару визначається сторонами в додатках, що є невід'ємними частинами договору.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що право власності на товар переходить від продавця до покупця на умовах, викладених в пункті 2.1 договору.

Відповідно до п.2.1 договору товар постачається покупцю по-частково (товарними партіями) автомобільним транспортом на умовах FCA (Інкотермс-2010) - завантажено в автомобільний транспорт покупця з резервуарів нафтобаз. Адреси резервуарів нафтобаз вказуються сторонами в додатках до договору. Товар за даним договором може постачатись на умовах СРТ (Інкотермс-2010) - перевезення оплачене за реквізитами вказаними покупцем, про що зазначається сторонами в додатках до договору. Датою поставки вважається дата товарно-транспортної накладної.

Об'єми та строки поставок кожної окремої партії товару узгоджується сторонами додатково в додатках до договору. Розмір мінімальної товарної партії - 1 бензовоз (автоцистерна). (п.2.2 договору).

У пункті 3.1 договору сторони дійшли згоди, що ціна за одиницю виміру кількості товару погоджується сторонами в додатках до договору. Ціна товару включає податки та обов'язкові платежі, передбачені чинним законодавством України.

Разом з тим, пунктом 3.2 договору передбачено, що ціна за одиницю товару, оплата за який здійснюється покупцем на умовах відтермінування, вираховується та встановлюється за наступною формою: Ц - Ц1 *(В%/Кр*Кв), де Ц - (ціна грн./л) - ціна продажу; Ц1 - (ціна моніторингу на день відвантаження); В% - 20 % річних до 75 банківського дня відтермінування Кр - 365 кількість днів у році (відповідна кількість банківських днів у році); Кв - кількість днів відтермінування.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що у випадку збільшення курсу купівлі долара США по відношенню до гривні на міжбанківській валютній біржі станом на дату оплати покупцем вартості товару, порівняно з курсом купівлі долара США станом на дату підписання сторонами відповідного додатку до договору, ціна товару підлягає коригуванню відповідно до порядку та умов викладених в цьому пункті.

Коригування гривневої вартості товару не вважається зміною умов договору та не потребує укладення додаткових угод. Покупець самостійно здійснює перерахунок ціни товару при здійсненні оплати за наступною формулою: S(нова)=(К1/К0)*S1,де S(нова) - змінена ціна товару, що підлягає сплаті постачальнику покупцем за отриманий товар; S1 - ціна в гривнях за товар, визначена сторонами на момент підписання додатку до договору; К1 - курс купівлі долара США по відношенню до гривні на дату проведення покупцем оплати вартості поставленого товару; К0 - курс купівлі долара США по відношенню до гривні на дату підписання відповідного додатку до договору.

Одночасно сторони визначили, що для здійснення розрахунків по договору сторони застосовують курс купівлі долара США на міжбанківському валютному ринку України на початок торгової сесії, що відображається на ресурсі мережі Інтернет www.udinform.com (російськомовна версія) у розділі «Межбанк» «Украинский рынок Fогех» у таблиці «Статистика» у стовпчику «Открытие» в рядку «USD/UAH» і відповідає значенню «АSК».

Згідно п.п.4.1 та 4.2 договору розрахунки між сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий. Форма розрахунків - платіжним дорученням. Розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 42 банківського дня з моменту поставки товару, якщо інший строк (термін) оплати не визначено у додатках, що є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до п.4.3 договору зобов'язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту надходження грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок продавця.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за порушення умов договору винна сторона несе відповідальність в повному обсязі, яка полягає у відшкодуванні спричинених нею витрат (збитків) іншій стороні в тому числі неотриманий прибуток, в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

У пунктах 6.2.1 та 6.2.2 договору сторони погодили, що покупець за даним договором несе відповідальність, а саме: за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договору сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. У випадку якщо термін прострочення покупцем проведення взаєморозрахунків перевищує 15 календарних днів, покупець зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 25% від суми заборгованості протягом 5 робочих днів із дня одержання відповідної письмової вимоги продавця.

Згідно п.6.2.3 договору за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договору, продавець має право стягнути з покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої вартості товару. Проценти підлягають сплаті за весь період прострочення покупцем зобов'язання.

Крім того, відповідно до п.6.2.4 договору за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договору, продавець має право стягнути завдані збитки, спричинені несвоєчасним проведенням розрахунків за товар та зміні курсу долара США до гривні, які обраховуються за формулою: S = (C x A0 / A1) - C, де S - завдані збитки, які підлягають сплаті покупцем; А0 - вартість долара США у гривнях на день пред'явлення вимоги; А1 - вартість долара США у гривнях на дату поставки товару; С - вартість поставленого але неоплаченого товару відповідно до умов договору.

При цьому сторони приймають курс долара США до гривні, встановлений Національним банком України.

Поряд з тим, слід зазначити, що пунктами 6.4 та 6.5 договору сторони прийшли до взаємної згоди, що нарахування штрафних санкцій (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язань за договором не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, і такі штрафні санкції (пені, штрафи) продовжують нараховуватися до дати повного виконання стороною відповідних прострочених зобов'язань за договором. Сторони даним договором встановлюють термін позовної давності на стягнення неустойки (штрафу, пені) тривалістю 3 роки.

У п.9.2 договору сторони погодили, що всі спори, що виникатимуть з даного договору будуть вирішуватись шляхом переговорів. У випадку недосягнення згоди, спір підлягає вирішенню у господарському суді згідно чинного законодавства України.

Наведений договір поставки нафтопродуктів №39 від 05.04.2013 року укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору.

На виконання умов вказаного договору поставки сторонами 22.04.2013 року, 30.04.2013 року, 22.05.2014 року, 28.10.2013 року, 13.11.2013 року, 18.11.2013 року, 27.11.2013 року та 05.12.2013 року укладено додатки №№1-8 до Генерального договору поставки, у яких визначено асортимент, кількість, ціну, вартість, умови поставки і оплати окремих партій товару за договором. Вказані додатки до договору підписано повноважними представниками та засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, поставивши відповідачу-1 товар за договором на загальну суму 1192900,55 грн., на підставі Довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей від 22.04.2013 року серії АФ №18, від 30.04.2013 року №21, від 21.05.2013 року серії АФ №28, від 28.10.2013 року серії АФ №42, від 13.11.2013 року серії АФ №45, від 18.11.2013 року серії АФ №47, від 27.11.2013 року серії АФ №52, від 05.12.2013 року серії АФ №54.

Поставка позивачем товару за договором на вказану суму підтверджується видатковими накладними від 22.04.2013 року №КИЙ0005063, від 03.05.2013 року №КИЙ0005773, від 22.05.2013 року №КИЙ0006589, від 29.10.2013 року №10947, від 13.11.2013 року 12251, від 20.11.2013 року №12685, від 27.11.2013 року №13066, від 05.12.2013 року №13638.

Відповідач-1 своїх зобов'язань з оплати поставленого за договором товару не виконав, сплатив на користь позивача 575625,71 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень» за вих. №125-0/32-62 від 16.07.2014 року з банківського рахунку позивача.

Зазначену суму часткової оплати поставленого за договором товару позивачем зараховано як погашення штрафних санкцій за порушення строку і порядку оплати товару в розмірі 18916,41 грн., а також як сплату заборгованості за поставлений товар в розмірі 556709,30 грн., після чого заборгованість відповідача-1 перед позивачем з оплати поставленого за договором товару становила 636191,25 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача-1 із вимогою про погашення суми заборгованості за поставлений товар та штрафних санкцій за порушення порядку і строку оплати поставки товару за договором, однак, відповідач-1 вказану вимогу залишив без відповіді.

Разом з тим, 10.04.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий Екватор» (в тексті договору - кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗНГ-ЛП» (в тексті договору - поручитель) укладено Договір поруки №02, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання зобов'язань боржника - ТзОВ «Агрофірма «Агрокомплект» (в тексті договору - боржник), які виникають з умов Генерального договору поставки нафтопродуктів №39 від 05.04.2013 року в розмірі 1000 грн., включаючи обов'язкові грошові зобов'язання з повернення суми основної заборгованості за отримані боржником нафтопродукти.

Вказаний договір укладено в письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін за договором, їх підписи засвідчено печатками юридичних осіб - сторін договору.

Відповідно до п.2.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по договору, кредитор має право звернутись до поручителя із вимогами про виконання поручителем зобов'язань у повному обсязі, а поручитель зобов'язується у повному обсязі виконати за боржника його зобов'язання перед кредитором. Ці вимоги є обов'язковими до виконання протягом двох календарних днів з моменту отримання поручителем від кредитора письмового повідомлення про невиконання боржником своїх зобов'язань за договором поставки.

Поручитель зобов'язався виконати перед кредитором зобов'язання за боржника в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів в сумі заборгованості боржника, вказаної у вимозі в межах суми поруки (пункт 1.2. договору поруки), в рахунок погашення такої заборгованості, за реквізитами та у строки, вказаними у договорі поруки. (2.2 договору поруки).

Згідно п.п.3.1. та 3.2. договору поруки даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання та оформляється додатковою угодою про розірвання даного договору.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача-2 з вимогою про перерахування суми поруки, однак, відповідач-2 вказану вимогу залишив без відповіді та реагування.

У зв'язку з наведеним вище, ТзОВ «Золотий Екватор» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача-1: 635191,25 грн. - основної заборгованості за Генеральним договором поставки, 45549,17 грн. - пені, 67673,07 грн. - 19% річних, 159047,96 грн. - 25% штрафу, 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют; а також солідарно з відповідача-2: 1000 грн. - заборгованості.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом 11.11.2014 року позивачем подано до суду клопотання (вх.№5335/14), в якому позивач, у зв'язку із частковим погашенням відповідачем-1 суми основної заборгованості в розмірі 144400 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи належними копіями Виписок з банківського рахунку позивача №01., просив суд стягнути з відповідача-1 490791,25 грн. - основної заборгованості, 45549,17 грн. - пені, 67673,07 грн. - 19% річних, 159047,96 грн. - 25% штрафу, 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют; а також солідарно з відповідача-2 - 1000 грн. заборгованості.

Розглянувши вказане клопотання позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що заява ТзОВ «Золотий Екватор» вх.№5335/14 від 11.11.2014 року про уточнення позовних вимог за своєю суттю є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Вимогами ст.530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов'язання та зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї подої.

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Щодо вимоги позивача про стягнення 45549,17 грн. - пені та 15904796 грн. - 25% штрафу, нарахованих у відповідності до пунктів 6.2.1 та 6.2.2 договору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Слід зазначити, що суд критично оцінює твердження скаржника про те, що п.6.2.2 договору не відповідає вимогам ч.1 ст.203 ГК України та актам цивільного законодавства, посилаючись при цьому на те, що передбачені п.6.2.2 договору 25% штрафу за порушення строків платежу, за своєю правовою природою підпадають під визначення неустойки, а саме: пені, передбаченої ст.549 ЦК України. Так, з огляду на наведене, скаржник, вважає неправомірним подвійне нарахування позивачем пені, так як пунктом 6.2.1 договору сторони уже передбачили відповідальність покупця за порушення термінів оплати товару у вигляді пені, яка сплачується покупцем у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.

Колегія суддів з приводу наведеного зазначає наступне.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), при тому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» (із змінами і доповненнями внесеними ЗУ від 10.01.2002 року №2921-ІІІ), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім цього, частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Однак, пунктом 6.4 договору поставки сторонами погоджено, що нарахування штрафних санкцій (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язань за договором не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, і такі штрафні санкції (пені, штрафи) продовжують нараховуватися до дати повного виконання стороною відповідних прострочених зобов'язань за договором.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на наведені вище положення законодавства та умови укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору поставки, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що погоджене сторонами у договорі одночасне нарахування пені та штрафу за порушення строку виконання взятих на себе договірних зобов'язань з оплати поставленого товару не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Відтак, місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені (згідно перерахунку суду - 55873,41 грн.), дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 45549,17 грн. - пені.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 67673,07 грн. - 19% річних, нарахованих у відповідності до пункту 6.2.3 договору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. (ч.3 ст.692 ЦК України).

Пунктом 6.2.3 договору сторони погодили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договору продавець має право стягнути з покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої вартості товару. Проценти підлягають сплаті за весь період прострочення покупцем зобов'язання.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшовши висновку про те, що договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, здійснивши перерахунок 19% річних, правомірно задоволив вимогу позивача про стягнення з відповідача-1 дев'ятнадцяти відсотків річних лише в частині стягнення 67446,39 грн.

Щодо заявлених до стягнення збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют в розмірі 296199,16 грн., нарахованих у відповідності до пункту 6.2.4 договору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п.6.2.4 договору за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов договору продавець має право стягнути завдані збитки, спричинені несвоєчасним проведенням розрахунків за товар та зміні курсу долара США до гривні.

Згідно ст.224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Під збитками розуміються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). (ч.2 ст.22 ЦК України).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ст.623 ЦК України).

Статтею 614 ЦК України визначено вину як обов'язкову підставу відповідальності за завдані збитки.

Однак, підставою для відшкодування збитків є наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Так, статтею 226 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Враховуючи наведене місцевий господарський суд підставно задоволив позовну вимогу про стягнення з відповідача-1 на користь позивача 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведенням розрахунків та зміною курсу валют.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все наведене вище, беручи до уваги умови генерального договору поставки нафтопродуктів №39 від 05.04.2013 року та договору поруки №02 від 10.04.2013 року, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача-1 на користь позивача 490791,25 грн. - основної заборгованості, 45549,17 грн. - пені, 67446,39 грн. - 19% річних, 159047,96 грн. - 25% штрафу, 296199,16 грн. - збитків, спричинених несвоєчасним проведення розрахунків та зміною курсу валют, а також стягнення солідарно з ТзОВ «Агрофірма «Агрокомплект» та ТзОВ «ЗНГ-ЛП» на користь ТзОВ "Золотий Екватор" - 1000 грн. заборгованості.

Відтак, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

З огляду на наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.

Рішення місцевого суду прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду, в порядку ст.49 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення господарського суду Львівської області від 11.11.2014 року по справі №914/3195/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Агрокомплект" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/3195/14 повернути до господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 09.02.2015 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.