РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/27311/14
За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С"

до: публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

про: стягнення 89 459,03 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Журба М.В. - пред.по дов.

Від відповідача: Зубар О.В. - пред. по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 89 459,03 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2014р. у справі №910/1727/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду, було встановлено факт наявності у відповідача заборгованості у розмірі 521 040,00 грн. за поставку товару. Як вказує позивач, відповідач не виконав свої грошові зобов'язання, у зв'язку з чим, відповідно до ст.612 ЦК України, він вважається боржником, який прострочив, і відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми. У зв'язку з тим, що питання стягнення з відповідача трьох процентів річних за період з 20.06.2011р. по 10.01.2014р. було предметом розгляду справи №910/1727/14 позивач просить суд стягнути 3 % річних за період з 11.01.2014 р. по 01.10.2014р. Оскільки питання стягнення з відповідача збитків від інфляції не було предметом розгляду справи №910/1727/14, позивач просить суд стягнути збитки від інфляції за період з 20.06.2011р. по 01.10.2014р.

Ухвалою господарського суду від 09.12.14р. порушено провадження у справі №910/27311/14.

20.01.2015р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи про відсутність вини відповідача, оскільки він не мав можливості оплатити заборгованість за Договором внаслідок несвоєчасного проведенням розрахунків його контрагентів.

У судовому засіданні 20.01.15р. оголошувалася перерва до 03.02.2015р.

У судовому засіданні 03.02.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12 травня 2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" (постачальник) та Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" (покупець) укладено договір про закупівлю товарів за державні кошти (договір поставки) №УГВ3081/11-11, відповідно до умов якого Позивач зобов'язався у 2011 році поставити Відповідачу товари, зазначені у специфікації, що додається до договору, а Відповідач зобов'язався прийняти і оплатити такі товари.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що датою поставки товару є дата акту приймання-передачі товару, підписаного уповноваженими представниками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем на умовах згідно пункту 2 Специфікації №1 було здійснено поставку товарів відповідачеві на загальну суму 521 040 грн., що підтверджується Актом прийому-передачі №2/43 від 20.05.2011р.

Пунктом 4 Специфікації №1 визначено умови та строк оплати: оплата по факту поставки протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

З матеріалів справи вбачається, що, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання по оплаті виконаних робіт за Договором, рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2014р. у справі №910/1727/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду, позов товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" до публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" задоволено, стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" заборгованість за Договором №УГВ 3081/11-11 від 12.05.2011р. у розмірі 521 040,00 грн., 40 084, 39 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

26.06.2014р. господарським судом міста Києва було видано наказ про примусове виконання рішення від 25.03.2014р. у справі №910/1727/14.

Під час розгляду даної справи господарським судом міста Києва встановлено, що відповідачем в добровільному порядку рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2014р. у справі №910/1727/14 виконано не було.

24.12.2014р. старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника ВП №45311956 від 24.12.2014р., з якої вбачається, що станом на 24.12.2014р. заборгованість відповідача перед позивачем, зокрема, по виконанню наказу від 26.06.2014р. у справі №910/1727/14 погашена.

У зв'язку з простроченням відповідачем виконання рішення господарського суду міста Києва від 25.03.2014р. у справі №910/1727/14 позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача 78 196,00 грн. - інфляційні втрати, нараховані позивачем з суми боргу 521 040,00 грн за період з 20.06.2011р. по 01.10.2014р. та 11 263,03 грн - 3 % річних, нараховані позивачем за період з 11.01.2014р. по 01.10.2014р.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В силу частини 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 229 ГК України визначено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Як визначено частиною 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Одночасно з цим, відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтями 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям провадження з його примусового виконання.

Таким чином, наявність судових актів про стягнення заборгованості, не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальність за порушення строків розрахунків.

Отже, як вбачається з норм ст. 625 ЦК України, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, нарахування 3 відсотків річних та збитків від інфляції не обмежується певним періодом, а стягується за весь період прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що право позивача вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Позивачем здійснено розрахунок 3 % річних з суми боргу 521 040,00 грн за період з 11.01.2014р. по 01.10.2014р.

З огляду на те, що рішенням господарського суду міста Києва від 25.03.2014р. у справі №910/1727/14 з відповідача на користь позивача стягнуто 3 % річних, нарахованих позивачем за період з 20.06.2011р. по 10.01.2014р., та заборгованість відповідача погашена станом на 24.12.2014р., суд приходить до висновку, що позивач має право на нарахування 3 % річних за період з 11.01.2014р. по 01.10.2014р.

Судом перевірено розрахунок позивача 3% річних, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних підлягають задоволенню в розмірі, заявленому позивачем 11 263,03 грн.

Крім того, позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат в розмірі 78 196,00 грн. з суми боргу 521 040,00 грн за період з 20.06.2011р. по 01.10.2014р.

Судом встановлено, що під час розгляду справи №910/1727/14 позивачем вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат не заявлялися. Враховуючи те, що законодавство не обмежує можливість позивача захистити своє право на грошову компенсацію в окремому судовому провадженні після винесення судового рішення про стягнення інфляційних збитків, суд приходить до висновку, що позивач має право на звернення до суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат.

Заперечення відповідача щодо відсутності у нього грошових коштів внаслідок несвоєчасного проведення розрахунків його контрагентами, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, судом не береться до уваги оскільки згідно ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат, у зв'язку з чим приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 78 196,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нігма-С" (36022, м. Полтава, вул. Леніна, буд. 86А, ) 11 263 (одинадцять тисяч двісті шістдесят три) грн 03 коп - 3 % річних, 78 196 (сімдесят вісім тисяч сто дев'яносто шість) грн 00 коп - інфляційних втрат та 1827 (тисячу вісімсот двадцять сім) грн 00 коп - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 09.02.15 р.

Суддя Шкурдова Л.М.