номер провадження справи 24/180/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 Справа № 908/5466/14

позивач: приватне підприємство «Торговий Дім «Мушкетер» (узвіз Лоцманський, 6, м. Дніпропетровськ, 49005)

до відповідача: фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69120)

про стягнення 85 336,25 грн.

Суддя Азізбекян Т.А.

Представники сторін:

від позивача: Голота Н.В., довіреність № 19/01-1 від 19.01.2015р.

від відповідача: не прибув

СУТЬ СПОРУ:

02.12.2014р. до господарського суду Запорізької області звернулося товариство з обмеженою відповідальністю фірма «Мушкетер» з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 85 336,25 грн., з яких: 45 601,70 грн. основного боргу, 5 909,53 грн. пені, 25 143,39 грн. - 21% річних, 5 781,54грн. витрат від інфляції та 2 900,09 грн. штрафу.

Ухвалою від 02.12.2014р. порушено провадження у справі № 908/5466/14, справі присвоєно номер провадження 24/180/14, судове засідання призначене на 26.01.2015р.

26.01.2015р. позивач надав суду заяву від 23.01.2015р. вих. № 2301-1 про заміну сторони правонаступником в порядку ст. 25 ГПК України. Просить суд здійснити заміну позивача ТОВ фірма «Мушкетер» (Первісного кредитора) на його правонаступника ПП «ТД «Мушкетер» (Новий кредитор) з усіма правами та обов'язками, визначеними законодавством для позивача в господарському процесі. Заява прийнята судом.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

У засіданні суду 26.01.2015р. оголошено вступна та резолютивна частини рішення.

Позивач підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та зазначив наступне. 01.01.2012р. між ТОВ фірма «Мушкетер» та відповідачем укладено договір поставки № 1014, на виконання умов якого відповідачу поставлений товар на загальну суму 58 001,70 грн., який останнім сплачений частково в сумі 12 400,00 грн. Решта вартості товару не сплачена, внаслідок чого сума основного боргу становить 45 601,70 грн. За порушення строків оплати відповідачу нараховано 5 909,53 грн. пені, 25 143,39 грн. - 21% річних, 5 781,54грн. витрат від інфляції та 2 900,09 грн. штрафу. Просить суд, на підставі ст. ст. 6, 526, 530, 611, 612, 625, 627 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, позов задовольнити.

Відповідач в засідання не прибув, документи, витребувані судом, не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце розгляду справи судом відповідач попереджений належним чином, в порядку статті 64 ГПК України.

Відповідно до пунктів 3.9.1. та 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місця знаходження юридичних осіб - учасників судового процесу. Відповідні процесуальні документи надіслані згідно з поштовими реквізитами учасників процесу.

Ухвала суду від 02.12.2014р. по справі № 908/5466/14 про порушення провадження у справі, яка направлена за належною адресу відповідача повернуту суду з відміткою підприємством зв'язку «за закінченням терміну зберігання».

Зазначене свідчить, що судом були вжиті всі заходи повідомлення відповідача про порушення провадження у справі та призначення судового засідання.

Неявка представника відповідача не перешкоджала вирішенню спору. Справа розглянута в порядку ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2011р. між товариством з обмеженою відповідальністю фірма «Мушкетер» (Постачальник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) укладений договір поставки № 1014, за умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити продукцію (товар) на умовах даного договору.

Відповідно до п. 1.2. договору, кількість і ціна товару визначається згідно накладних та/або специфікаціями на товар, які є невід'ємними частинами даного договору.

Загальна сума даного договору визначається як зростаюча сума за всіма накладними по поставкам протягом всього строку дії цього договору (п. 1.3.)

Згідно п. 2.2. договору, кількість поставленого товару визначається в товарних накладних, які підписуються обома сторонами при прийманні товару.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що продукція вважається поставленою Покупцю з моменту підписання накладних на товар.

Відповідно до п. 4.3. договору, оплата за поставлений товар повинна бути здійснена протягом п'яти банківських днів з моменту поставки партії товару.

Зобов'язання Покупця вважаються виконаними з моменту оплати вартості фактично поставленого товару, вказаного в накладній.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватись від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору у період з 07.05.2012р. по 22.06.2012р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 58 001,70 грн., про що свідчать відповідні видаткова накладна, які підписанні уповноваженими особами сторін та скріпленні печатками підприємств.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, не зважаючи на встановлений договором строк для проведення розрахунків відповідач зобов'язання по оплаті отриманого товару в повному обсязі не виконав.

Так, Покупець здійснив оплату за отриманий товар в сумі 12 400,00 грн. (10.08.2013р. - 8 000,00 грн., 10.01.2014р. - 3 000, 00 грн., 17.01.2014р. - 1 400,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, копії яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, сума основного боргу за поставлений, але не сплачений у повному обсязі товар складає 45 601,70 грн., факт наявності якої підтверджується матеріалами справи.

Глава 50 Цивільного кодексу України (ЦК України) передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобов'язання відповідача оплатити отриманий товар не припинено.

Відповідач доказів оплати товару за договором поставки меблі від 01.01.2012р. № 1014 суду не надав.

Судом встановлено, що 22.01.2015р. між ТОВ фірмою «Мушкетер» (Первісний кредитор) та ПП «Торговий дім «Мушкетер» (Новий кредитор), згідно ст. ст. 512 - 519 Цивільного кодексу України, укладений Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого Первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з Договором поставки №1014 від 01 січня 2012р., укладеного між Первісним кредитором та ФОП ОСОБА_1 (Боржником) (далі по тексту - Основний договір), а Новий кредитор приймає право вимоги, що належне Первісному кредитору за Основним Договором в частині сплати Боржником коштів, належних з нього до сплати Первісному кредиторові, згідно Акту звірки взаємних розрахунків по Основному договору (п. 1.1.).

З п. 1.2. цього Договору випливає, що Новий кредитор займає місце Первісного кредитора в зобов'язаннях, що виникли з Основного договору в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього Договору, в частині, визначеною п. 1.1. даного Договору.

Згідно п. 1.3. за цим Договором, Новий кредитор одержує право (замість Первісного кредитора) вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

Відповідно до п. 3.1. договору, права та обов'язки Первісного кредитора: відступити Новому кредитору право вимоги згідно з умов цього Договору на суму 45 601,70 грн. (п. 3.1.1.).

Згідно п. 5.1. цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

Відступлення вимоги згідно з цим Договором не тягне за собою ніяких змін умов Основного договору (п. 5.3.).

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України, підставами заміни кредитора у зобов'язанні, є зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 25 Господарського процесуального кодексу України, у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до п.1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 2.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», статтею 25 ГПК передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). У разі заміни кредитора в зобов'язанні не в повному обсязі (у подільному зобов'язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов'язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або за законом (стаття 514 Цивільного кодексу України); при цьому якщо правонаступником заявляються відповідні вимоги, то вважається, що позов подано кількома позивачами (стаття 23 ГПК). Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення, і здійснюється господарським судом без виклику сторін у справі, якщо їх явка не зумовлена необхідністю з'ясування судом певних обставин, але з повідомленням сторін, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК стосовно прав сторін у судовому процесі.

Аналіз наведених приписів чинного законодавства свідчить про те, що правонаступництво можливе на всіх стадіях судового процесу і його підставою, можуть бути заміна кредитора чи боржника в зобов'язанні на підставі договору про відступлення права вимоги або переведення боргу (правовідносини, які передбачені ст. ст. 512-519, а також ст. 520 ЦК України).

Враховуючи викладене суд, в порядку ст. 25 ГПК України, здійснює заміну позивача - ТОВ фірма «Мушкетер» (м. Івано-Франківськ, вул. Петлюри, 1 кв. 90, ) його правонаступником - приватне підприємство «Торговий дім «Мушкетер» (49005, м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, буд. 6, ).

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 45 601,70 грн. є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того позивачем заявлено до стягнення 25 143,39 грн. 21% річних за загальний період з 14.05.2012р. по 07.11.2014р. та 5 781,55 грн. інфляції за період з 14.05.2012р. по 07.11.2014р.

Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Пунктом 6.6. договору сторони узгодили, що за порушення грошового зобов'язання Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику у відповідності зі ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочки платежу, а також 21% річних від простроченої суми.

Вимоги в частині стягнення 25 143,39 грн. 21% річних та 5 781,55 грн. інфляції є доведеними, відповідають вимогам закону та договору, розрахунок судом перевірений у зв'язку з чим задовольняються у повному обсязі.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 5 909,52 грн. пені за загальний період з 14.05.2012р. по 28.12.2012р.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

За приписами ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.2. договору сторони обумовили, що у випадку несвоєчасної оплати за поставлений товар Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на дату виникнення прострочки за кожний день прострочки.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.96 встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт прострочення платежу матеріалами справи доведено, нарахування позивачем пені за загальний період з 14.05.2012р. по 28.12.2012р. відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що розрахунок здійснений вірно.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 5 909,52 грн. пені. Отже вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно п. 6.3. договору, на який позивач посилається в обґрунтування вимог про стягнення штрафу, у випадку, якщо прострочка платежу складає більше 20 календарних днів, Постачальник має право вимагати від Покупця сплати штрафних санкцій в розмірі 5% від загальної суми даного договору.

Судом встановлено, що відповідачу правомірно нараховано штраф в розмірі 5 % в сумі 2 900,09 грн. від загальної суми договору (58 001,70 грн.), оскільки це не суперечить п. 6.3. Договору та діючому законодавству. Вимоги в цій частині є доведеними та задовольняються судом.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір у справі в сумі 1 827,00 грн. відноситься на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 25, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Здійснити заміну позивача - ТОВ фірма «Мушкетер» (м. Івано-Франківськ, вул. Петлюри, 1 кв. 90, ) його правонаступником - приватне підприємство «Торговий дім «Мушкетер» (49005, м. Дніпропетровськ, Лоцманський узвіз, буд. 6, ).

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 69120, п/р НОМЕР_2 в Зап. РУ «ПриватБанк», МФО 313399, ІПН НОМЕР_1 ) на користь приватного підприємства «Торговий Дім «Мушкетер» (узвіз Лоцманський, 6, м. Дніпропетровськ, 49005, п/р 9894 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ) - 45 601 (сорок п'ять тисяч шістсот одна) грн. 70 коп. основного боргу, 5 909 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'ять) грн. 52 коп. пені, 25 143 (двадцять п'ять тисяч сто сорок три) грн. 39 коп. - 21% річних, 5 781 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 54 коп. - витрат від інфляції, 2 900 (дві тисячі дев'ятсот) грн. 09 коп. та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.А. Азізбекян

Повне рішення складено 03.01.2015р.