ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 922/5833/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Дем'яновій Є.Є.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" м. Харків
до Закритого акціонерного товариства "Українська індустріальна корпорація" м. Харків
про стягнення коштів 9042,14грн.
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Харківський електромеханічний завод", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Українська індустріальна корпорація" про стягнення заборгованості в сумі 9042,14 грн.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо оплати виконаних позивачем робіт.

Від позивача надійшла заява, в якій він просив долучити до матеріалів справи копії актів приймання-передачі виконаних робіт за договором та відповідних рахунків -фактур. Крім того, у вказаній заяві позивач просив здійснити розгляд справи без участі його представника з огляду на неможливість його направлення до судового засідання.

Ця заява судом розглянута та долучена до матеріалів справи.

Відповідач, Закрите акціонерне товариство "Українська індустріальна корпорація", наданим йому правом не скористався, відзиву не надав, до судового засідання не з'явився, повноважного представника не направив, причин неявки суду не повідомив.

Матеріали справи містять копію ухвали про порушення провадження у даній справі, яка направлялась судом на адресу відповідача, зазначену у позовній заяві. Дана копія ухвали повернута на адресу суду з відмітками підприємства зв'язку про закінчення строку зберігання.

Як вбачається із змісту позовної заяви адресою відповідача зазначено: м. Харків, вул. Смольна, буд.30. Вказана адреса відповідає відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та осіб фізичних осіб-підприємців, станом на час розгляду справи.

Відповідно до вимог частини 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Таким чином, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважаються, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи приписи чинного законодавства, господарським судом здійснене належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання у даній справі.

У відповідності до приписів стаття 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, всебічно та повно дослідивши матеріали справи і надані докази, суд встановив наступне.

Державним підприємством "Харківський електромеханічний завод" (виконавець) та Закритим акціонерним товариством "Українська індустріальна корпорація" (замовник) 01.08.2013 року укладено договір №6 про забезпечення пропускного режиму (далі - договір).

За умовами договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання щодо оформлення пропусків особам та автотранспорту за заявкою замовника; щодо здійснення пропускного режиму, обліку товарно-матеріальних цінностей, що ввозяться та вивозяться (п.п.1.1.-1.1.2. договору).

Згідно з п.4.2. договору для замовник зобов'язаний щомісячно до 15 числа місяця, наступного за оплачуваним здійснювати оплату відшкодування вартості виконаних для замовника робіт. Підставою для проведення оплати буде рахунок та акт виконаних робіт виконавця.

Оплата здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п.4.3. договору).

У відповідності до п.4.4. договору оплата в місяць становить 3905,80грн. з урахуванням ПДВ.

У п. 5.5. договору сторони встановили, що при несвоєчасному відшкодуванню витрат, що понесені виконавцем при виконанні для замовника робіт, останній зобов'язаний сплатити виконавцю пеню за кожний день прострочки в розмірі 1% від суми несвоєчасного відшкодування.

Позивач стверджує про те, що ним зобов'язання за договором виконані повністю, а саме: за заявками відповідача №63 від 30.07.13., №67 від 07.08.13., №68 від 21.08.13., №69 від 29.08.13., №74 від 04.09.13. були оформлені відповідні перепустки.

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконаних робіт належним чином не виконав, за прибутковим касовим ордером №74 від 23.09.13. частково сплатив заборгованість за серпень 2013 року в сумі 1500,00грн., з огляду на що за ним утворилась заборгованість в сумі 6311,60грн. Крім того, позивач наполягає на стягненні з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 1170,67грн., 3% річних в розмірі 220,13грн. та пені в розмірі 1339,74грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 ЦК України, статті 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Беручи до уваги викладене, та з огляду на надані до матеріалів справи докази, господарський суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення суми основної заборгованості в розмірі 6311,60грн. є обгрунтованою, оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем належним чином доведений та документально підтверджений.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначалось раніше, сторонами за договором у п.4.2. було визначено, що підставою для проведення оплати буде рахунок та акт виконаних робіт виконавця.

Позивачем до матеріалів справи надані копії рахунків-фактур №97047 від 30.09.13. та №97041 від 31.08.13., актів здачі-приймання робіт від 30.09.13. та від 31.08.13. за договором №6 від 01.08.13.

Однак, вказані документи не можуть вважатись доказами прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, оскільки, зокрема, позивачем не надано належних доказів направлення відповідних рахунків та актів виконаних робіт на адресу відповідача.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, якими б підтверджувалось пред'явлення вимоги позивачем відповідачу.

Претензія, копія якої міститься в матеріалах справи, надіслана позивачем на адресу відповідача лише 13.10.14.

Беручи до уваги зазначене, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, в підтвердження прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем, тому вимоги про стягнення інфляційних витрат, 3% річних та пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

У відповідності до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Українська індустріальна корпорація" (61001, м. Харків, вул. Смольна, буд.30, ) на користь Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (61037, м. Харків, пр. Московський, 199, ) заборгованість в сумі 6311,60грн., витрати зі сплати судового збору в сумі 1275,28грн.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у встановленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Суддя М.В. Калантай