ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа № 911/5457/14

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ-ЗАХІД»

до Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ У М. БРОВАРАХ»

про стягнення 43 849,57 грн.

Суддя Кошик А.Ю.

Представники:

від позивача: Штепенко В.Ю.;

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ-ЗАХІД» (позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ У М. БРОВАРАХ» (відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 43 849,57 грн., з яких: 40 061,25 грн. основного боргу, 491,05 грн. 3% річних та 3 297,27 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати поставленого товару за Договором поставки № 50/2013 від 19.06.2013 року.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.12.2014 року порушено провадження у справі № 911/5457/14 та призначено справи до розгляду на 13.01.2015 року.

В судовому засіданні 13.01.2015 року розгляд справи відкладався до 27.01.2015 року у зв'язку з нез'явленням представника відповідача.

В судовому засіданні 27.01.2015 року представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 27.01.2015 року повторно не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (в матеріалах справи).

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 27.01.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд Київської області, ВСТАНОВИВ:

19.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ-ЗАХІД» (Постачальник) та Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ У М. БРОВАРАХ» (Покупець) укладено Договір поставки № 50/2013, умовами якого передбачено, що позивач зобов'язується передати у власність, а відповідач приймати та оплачувати вартість продукції на умовах, викладених в даному договорі.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Покупець повинен прийняти товар, що є предметом поставки, та оплатити його вартість у термін, передбачений п. 6.5. Договору, тобто протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з моменту поставки Товару Покупцеві:

Згідно п.1.1. Договору поставки: Постачальник зобов'язується поставляти, а Покупець приймати і оплачувати Товари, в подальшому - "Товар", на умовах даного Договору.

Відповідно до п.6.5. Договору поставки: Оплата Товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дня поставки при наявності рахунку Постачальника та повного пакету документів ( в тому числі з врахуванням корегування), передбаченого даним Договором і законодавством. Датою оплати рахується дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору останнім було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 40376,41 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними: № С0611026 від 11.06.2014 р.; № С0611046 від 11.06.2014 р.; № С0614090 від 14.06.2014 р.; № С0612082 від 14.06.2014 р.; № С0614083 від 14.06.2014 р.; № С0618024 від 18.06.2014 р.; № С0618029 від 18.06.2014 р.; № С0618031 від 18.06.2014 р.; № С0618045 від 18.06.2014 р.; № С0618046 від 18.06.2014 р.; № С0618053 від 18.06.2014 р.; № С0616060 від 18.06.2014 р.; № С0618027 від 18.06.2014 р.; № С0618026 від 18.06.2014 р.; № С0617033 від 18.06.2014 р.; № С0617031 від 18.06.2014 р.; № С0617066 від 18.06.2014 р.; № С0617067 від 18.06.2014 р. № С0617068 від 18.06.2014 р.; № С0617069 від 18.06.2014 р.; № С0617032 від 18.06.2014 р.; № С0618056 від 21.06.2014 р.; № С0618057 від 21.06.2014 р.; № С0621147 від 21.06.2014 р.; № С0620180 від 21.06.2014 р.; № С0620177 від 21.06.2014 р.; № С0620175 від 21.06.2014 р.; № С0620176 від 21.06.2014 р.; № С0618086 від 21.06.2014 р.; № С0625056 від 25.06.2014 р.; № С0625036 від 25.06.2014 р.; № С0625041 від 25.06.2014 р.; № С0625009 від 25.06.2014 р.; № С0624030 від 25.06.2014 р.; № С0624012 від 25.06.2014 р.; № С0625072 від 25.06.2014 р.; № Р0625168 від 25.06.2014 р.; № Р0625154 від 25.06.2014 р.; № Р0625152 від 25.06.2014 р.; № Р0625151 від 25.06.2014 р.; № Р0625149 від 25.06.2014 р.; № С0624014 від 25.06.2014 р.; № С0624038 від 25.06.2014 р.; № С0624037 від 25.06.2014 р.; № С0624035 від 25.06.2014 р.; № С0624034 від 25.06.2014 р.; № С0624034від 25.06.2014 р.; № С0624033 від 25.06.2014 р.; № С0624032 від 25.06.2014 р.; № С0625039 від 25.06.2014 р.; № С0625098 від 26.06.2014 р.; № С0627038 від 26.06.2014 р.; № Р0627019 від 27.06.2014 р.; № С0626080 від 27.06.2014 р., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 315, 16 грн., в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 40 061,25 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 40 061,25 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 491,05 грн. - три відсотки річних та 3 297,27 - інфляційних втрат.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поставки Договір поставки № 50/2013 від 19 червня 2013 року, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 40 376,41 грн., який прийнятий останнім по товарно-транспортним накладним без зауважень.

Однак відповідач оплати поставленого товару в повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи строки оплати, встановлені договором поставки № 50/2013 від 19 червня 2013 року, відповідач зобов'язаний оплатити поставлений позивачем товар, відповідно до п. 6.5. договору, не пізніше 31 (тридцяти одного) календарних днів з моменту передачі товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки Договір поставки № 50/2013 від 19 червня 2013 року та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 40 061, 25 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 491,05 грн.- 3% річних, а також 3297, 27 грн. - інфляційні втрати за період 15.07.2014 р. по 17.12.2014 р.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з тим, що Відповідач допустив прострочення по платежах, Позивач нарахував 3297,27 інфляційних втрат (за період з 15.07.2014 р. по 17.12.2014 року), 491,05 грн. 3% річних (за період з 15.07.2014 р. по 17.12.2014 року).

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, надані Позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі згідно розрахунків Позивача наявних в матеріалах справи. Таким чином, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню 491,05 грн. - 3% річних та 3297, 27 грн. - інфляційних втрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства споживчої кооперації «УКООППРОМТОРГ У М. БРОВАРАХ» (07400 Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, буд. 127, ідентифікаційний код - 01740064) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТ-ЗАХІД» (04073, м. Київ, вул. Куренівська, 14-Б, ідентифікаційний код - 36588665) 40 061 (сорок тисяч шістдесят одну) грн. 25 коп. заборгованості, 491 (чотириста дев'яносто одна) грн. 05 коп. 3% річних, 3 297 (три тисячі двісті дев'яносто сім) грн. 27 коп. інфляційних втрат та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик