РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/27051/14 20.01.15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та захист"

до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова

компанія "ОРАНТА"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 20 277,73 грн.

Суддя Бондаренко Г. П.

Представники сторін:

Від позивача не з'явився

Від відповідача не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 20.01.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Добробут та захист" (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (далі за текстом - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 17 222, 24 грн., пені у розмірі 1 708, 54 грн., інфляційних втрат у розмірі 1 143,11 грн., 3 % річних у розмірі 203, 84 грн., а також покладання судових витрат на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2014 позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 910/27051/14, розгляд справи призначено на 20.01.2015.

17.12.2014 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від Моторно (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація щодо страховика та страхувальника за полісом страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортний засобу "ЗІЛ 4333" державний реєстраційний номер АІ 0198 ВН, строку дії зазначеного полісу, розміру франшизи за даним полісом та ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за даним полісом № АС/5755408.

31.12.2014 до Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив, якому останній вважає позовні вимоги щодо стягнення штрафних і інфляційних санкцій є не законними, безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Також представник відповідача подав клопотання про здійснення судового розгляду справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами справи.

19.01.2015 до Господарського суду м. Києва від представника позивача на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі надійшли витребувані документи, оформлені супровідним листом.

В судове засідання 20.01.2015 представники сторін не з'явились, про причини неявки позивач суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Позовні вимоги вмотивовані положеннями ст. ст. 1166, 1191 України, ст. 25, 27 ЗУ "Про страхування", ст. 37 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідач проти задоволенню позову заперечує в частині щодо задоволення вимог про стягнення штрафних санкцій з огляду на їх невідповідність положенням ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи те, що не з'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, представники сторін не скористались своїм процесуальним правом на надання відзиву та направлення представників для участі в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до п. 3.13. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено: неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК. У наведених випадках відповідні докази не повинні прийматися в подальшому й судом апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2013 між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Добробут та захист", як страховиком та громадянином України Івановим Данилом Олександровичем, як страхувальником був укладений договір № 10/17/1-2209 добровільного страхування наземного транспорту (СТАНДАРТ), предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ.

Згідно довідки № 9350207 ВДАІ Славутицького МВ ГУМВС України в Київській області від 17.02.2014, копія якої наявна в матеріалах справи вбачається, що 14.02.2014 о 07 год. 10 хв. по вул. Бєлгородський квартал, 4, у м. Славутич відбулось зіткнення автомобілів за участю транспортного засобу марки "ЗИЛ 433362" державний реєстраційний номер АІ 0198 ВН під керуванням водія Кривопиша Геннадія Михайловича та транспортного засобу марки "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ під керуванням водія Іванова Данила Олександровича, внаслідок чого останній отримав механічні пошкодження у вигляді деформації бокової правої, задньої правої та задньої центральної частини кузова.

14.02.2014 водій транспортного засобу марки "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ Іванов Данило Олександрович звернувся до позивача із Заявами про страховий випадок та про виплату страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди застрахованого транспортного засобу, що відповідно до умов договору добровільного страхування є страховим випадком.

На підставі заяви страхувальника від 14.02.2014, страхового акту № 027/03/14 від 04.03.2014, позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17 222, 24 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 265 від 21.03.2014.

Відповідно до постанови Славутицького міського суду Київської області від 24.02.2014 по справі № 377/197/14-п провадження № 3/377/62/14 вбачається, що 14.02.2014 о 07 год. 10 хв. водій Кривопиша Геннадій Михайлович у м. Славутичі біля будинку № 4 Бєлгородського кварталу, керуючи транспортним засобом марки "ЗИЛ 433362" державний реєстраційний номер АІ 0198 ВН не переконався в безпечності руху заднім і допустив наїзд на стоячий транспортний засіб марки "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.9. Правил Дорожнього руху України.

Кривопиша Геннадія Михайловича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 340, 00 грн., постановою Славутицького міського суду Київської області від 24.02.2014 по справі №377/197/14-п № 3/377/62/14.

Із зазначеної постанови, також, вбачається, що місцем роботи Кривопиші Генадія Михайловича 11.09.1974 року народження є ПП «Ресурс-ЕКО-Слав».

Відповідно до Звіту № 8/2215 з оцінки транспортного засобу експертного дослідження автомобіля транспортного засобу марки "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ, складеного 25.02.2014 ФОП Івасенко П.П. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №12900/12 від 30.01.2012), вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням фізичного зносу "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ, в результаті його пошкодження при ДТП складає 17 222, 24 грн.

Відповідач за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5755408, який діяв на 14.02.2014, застрахував цивільно-правову відповідальність власника ПП "Ресурс Еко Слав" (страхувальник) автомобіля марки "ЗИЛ 4333" державний реєстраційний номер АІ 0198 ВН.

09.04.2014 позивач на адресу відповідача направив Претензію Вих. №187 про виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу в розмірі 17 222,24 грн. в місячний строк з моменту отримання вказаної претензії з доданням до неї необхідних для її розгляду документів у відповідності до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що підтверджено матеріалами справи. Зазначену претензію відповідач отримав 11.04.2014 згідно копії повідомлення про вручення, наявної в матеріалах справи.

Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правову відповідальність ПП "Ресурс Еко Слав" - власника (страхувальника) автомобіля "ЗИЛ 433362" державний реєстраційний номер АІ 0198 ВН яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ застраховано відповідачем, що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АС/5755408.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно приписів ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Вина Кривопиша Геннадія Михайловича, працівника ПП «Ресурс - Еко-Слав», який керував автомобілем марки "ЗИЛ 433362" державний реєстраційний номер АІ 0198 ВН встановлена у судовому порядку, підтверджується постановою Славутицького міського суду Київської області від 20.02.2014 по справі №377/197/14-п №3/377/62/14.

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №10/17/1-2209 добровільного страхування наземного транспорту (СТАНДАРТ) від 13.09.2013, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до Звіту № 8/2215 з оцінки транспортного засобу експертного дослідження автомобіля транспортного засобу марки "MAZDA 6" державний реєстраційний номер АІ 8461 ВМ, складеного 25.02.2014 ФОП Івасенко П.П. (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №12900/12 від 30.01.2012), вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням фізичного зносу в результаті його пошкодження при ДТП складає 17 222, 24 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 17 222,24 грн.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 17 222,24 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до полісу № АС/5755408 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000, 00 грн., розмір франшизи за полісом - 0,00 грн.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, до виплати в порядку регресу із страховика, яким застраховано відповідальність винної особи належить сума 17 222, 24 грн., отже відповідні вимоги підлягають задоволенню, як обґрунтовані та доведені.

Окрім вимоги про стягнення страхового відшкодування позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача 1 708,54 грн. пені, нарахованої позивачем (страховиком) на суму страхового відшкодування, від виплати якого ухиляється інший страховик (відповідач) в порядку регресу, 1 143, 11 грн. інфляційних втрат та 203, 84 грн. 3 % річних за період з 11.07.2014 по 01.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, даний господарський спір виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов'язань.

Однак, слід зазначити, що законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (спеціальними законами), які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Наведене випливає з вимоги ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та позивачем не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних регресних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення 1708, 54 грн. пені.

Суд звертає увагу сторін, що згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Таким чином, положення п. 37.2 ст. 37 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки останні (сторони) є страховиками, а у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, як вже було зазначено, виходячи зі змісту норм ст. 992 ЦК України та п. 37.2 ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Однак, ані Цивільним кодексом України, ані законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не встановлено, що виконання регресного зобов'язання відповідальної особи перед страховиком забезпечується неустойкою (пенею).

За таких обставин, для позадоговірних (регресних) зобов'язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1708,54 грн. нарахованої на суму страхового відшкодування, не підлягають задоволенню.

Вказані правові висновки також підтверджуються постановою Вищого господарського суду України від 27.03.2012 року у справі № 4/17-3520-2011 та постановою Верховного суду України від 26.09.2012 року у цій же справі.

Вимоги позивача щодо стягнення 203, 84 грн. 3% річних та 1143,11 грн. інфляційних втрат за весь час прострочення за період з 11.07.2014 по 01.12.2014 підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини по обов'язковому страхуванню цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які по своїй суті є організаційно-правовою формою гарантованого державою забезпечення права потерпілих осіб внаслідок дії (взаємодії) джерел підвищеної небезпеки на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок пригоди.

Дані правовідносини, як зазначалось, врегульовані положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до преамбули Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" його положення регулюють відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямовані на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до положень ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик відшкодовує шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Норма ст. 1192 ЦК України встановлює два основні способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: - відшкодування шкоди в натурі (передача речі такого ж роду і такої ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Даний спосіб може бути застосований, якщо відшкодування шкоди в натурі взагалі є можливим; - відшкодування завданих збитків в повному обсязі.

Визначення збитків надається ст. ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки).

Право вибору способу відшкодування шкоди належить потерпілому. Саме за його заявою суд виносить рішення про покладення на відповідальну особу обов'язку відшкодувати шкоду в натурі або відшкодувати завдані збитки в грошовій формі.

Основний обов'язок відповідача - відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу пошкодженим внаслідок взаємодії ТЗ.

Як встановлено, до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", перейшло право вимоги до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" як страховика цивільної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 599 цього Кодексу зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, суд, дійшов висновку про наявність у відповідача перед позивачем грошового зобов'язання, яке не виконано своєчасно на вимогу позивача, направлену відповідачеві 11.04.2014 року, що є підставою для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат на підставі норм ст. 625 ЦК України.

Суд, перевіривши розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 11.07.2014 року по 01.12.2014 року, прийшов до висновку, що позивачем вірно визначено розмірі 3% річних у розмірі 203,84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1143,11 грн., а отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вказана позиція також підтверджується практикою Вищого господарського суду України, зокрема викладену у постанові Вищого господарського суду України від 07.09.2011 року за № 48/144 та від 29.01.2013 року за № 5011-16/11067-2012.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по оплаті судового збору покладається на відповідача, відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186; в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження") на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та захист" (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 24/11-13 В; ідентифікаційний код 31571133) 17 222 (сімнадцять тисяч двісті двадцять дві) грн. 24 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, 3% річних у розмірі 203,84 (двісті три) грн. 84 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1143,11 (одна тисяча сто сорок три) грн. 11 коп. та 1 662 (одну тисячу шістсот шістдесят дві) грн. 57 коп. судового збору.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03.02.2015.

Суддя Г.П. Бондаренко