ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

27 січня 2015 року Справа № 909/602/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Селіваненка В.П.,
суддів:Вовка І.В.,
Грека Б.М.,
Стратієнко Л.В.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 30.10.2014
у справі№ 909/602/14
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "С.І. Груп Консорт Лтд."
доДепартаменту будівництва житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області
за участюпершого заступника прокурора Івано-Франківської області
простягнення 294 300 049,47 грн. заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.07.2014 у справі № 909/602/14, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014, позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "С.І. Груп Консорт Лтд." (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) задоволено повністю: присуджено до стягнення з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на користь товариства з обмеженою відповідальністю "С.І. Груп Консорт Лтд." 294 300 049,47 грн. основного боргу.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2014 залишено без змін постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014.

Заступником Генерального прокурора України подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 30.10.2014 у справі № 909/602/14, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.09.2014 та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.07.2014, прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заяву з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 26.07.2011 у справі № 7/484, від 25.04.2013 у справі № 14/17-2011-1989-5/5009/6540/11 мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Вищий господарський суд України вважає, що справа № 909/602/14 не підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 30.10.2014 у справі № 909/602/14, про перегляд якої просить заявник, Вищий господарський суд України погодився з висновками суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги зі збирання і вивезення небезпечних відходів. При цьому суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи стосовно того, що умовами укладених договорів сторони погодили, що остаточні розрахунки за надані послуги здійснюватимуться проміжними платежами в межах бюджетних асигнувань у сумі відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг протягом семи робочих днів після підписання сторонами актів приймання-передачі; позивач свої зобов'язання за договорами про надання послуг зі збирання небезпечних відходів виконав у повному обсязі, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі виконаних робіт, а відповідач порушив взяті на себе договірні зобов'язання щодо оплати у визначені строки вартості наданих послуг, у результаті чого у нього виник борг перед позивачем.

Водночас у постанові від 26.07.2011 у справі № 7/484, на яку заявник посилається, Вищий господарський суд України погодився з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача суми боргу за договором поставки продукції спеціального призначення. При цьому суд касаційної інстанції виходив з встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що:

- Міністерство України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи як розпорядник бюджетних коштів не є безпосереднім їх користувачем та не має прямого доступу до державного бюджету України, оскільки одержує бюджетні кошти виключно шляхом їх перерахування з державного бюджету України на свої рахунки Державним казначейством України у встановленому законом порядку;

- відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2009 рік" видатки на товар, який є предметом укладеного сторонами договору були прямо передбачені Державним бюджетом України на 2009 рік за бюджетною програмою КПКВ 3201540 "Придбання спеціальної аварійно-рятувальної, пожежної техніки та обладнання в тому числі аварійної техніки" (додаток № 3 "Розподіл видатків Державного бюджету України на 2009 рік");

- відсутнє порушення відповідачем умов договору щодо оплати продукції спеціального призначення, поставленої позивачем, оскільки було відсутнє бюджетне фінансування для закупівлі зазначеної продукції і відсутні кошти на реєстраційному рахунку відповідача, в той час як умовами укладеного сторонами договору передбачено, що розрахунок за продукцію спеціального призначення здійснюється за наявності коштів на реєстраційному рахунку замовника.

Тобто відповідні правові висновки, покладені в основу згаданих постанов суду касаційної інстанції, не можна розцінювати як ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, оскільки в їх прийнятті суд касаційної інстанції виходив з різних фактичних обставин справи, зокрема різних за змістом договорів.

Суд також не розцінює як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права постанову Вищого господарського суду України від 25.04.2013 у справі № 14/17-2011-1989-5/5009/6540/11, оскільки предмети позовів у цій справі та у справі, про перегляд якої подано заяву, є різними. Так, у справі № 14/17-2011-1989-5/5009/6540/11 предметом позову є стягнення з відповідача суми невикористаного авансу за договором про надання послуг з морського тралення, тоді як у справі № 909/602/14, про перегляд постанови у якій подано заяву, позов подано про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за договором зі збирання та вивезення небезпечних відходів. Таким чином, правовідносини, що виникли у даних справах, не є подібними.

З огляду на викладене Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити заступнику Генерального прокурора України у допуску справи № 909/602/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяВ.Селіваненко
Судді:І.Вовк
Б.Грек
Л.Стратієнко
М.Черкащенко