ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 917/2073/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників:

позивача - Руда Н.І. за довіреністю №28 від 22.01.2015 р.

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук (вх. №4459 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.14 р. у справі № 917/2073/14

за позовом ТОВ "Інтер Кар Інжиніринг", м. Кременчук

до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук

про стягнення 193604,09 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "Інтер Кар Інжиніринг" м. Кременчук, звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача, ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук, заборгованості за договором про надання послуг № 2-2014 від 07.04.2014 р. у розмірі 193 604,09 грн., з яких: 170 100,00 грн. - сума основного боргу, 880,79 грн. - 3% річних, 10 716,30 грн. - пеня та 11 907,00 грн. - штраф.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.11.14 р. по справі № 917/2073/14 (суддя Киричук О.А.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства " Кременчуцький сталеливарний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Кар Інжиніринг" суму основного боргу в розмірі 170 100,00 грн., 7 339,93 грн. - пені, 880,79 грн. - 3% річних, 11 907,00 грн. - штрафу та 3 804,55 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського суду Полтавської області не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.14 р. по справі № 917/2073/14 та винести нове рішення по справі, яким у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер Кар Інжиніринг" відмовити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин та доказів, які мають значення для встановлення суті справи та підтвердження позиції відповідача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними відповідачем доводами не погоджується, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням за № 021111/1 про вручення поштового відправлення 19.12.2014 р. уповноваженій особі ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод".

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 07.04.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтер Кар Інжиніринг" укладено договір про надання послуг № 2-2014.

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що свої зобов'язання відповідно до договору ним виконано в повному обсязі на загальну суму 252000,00 грн., що підтверджується актом огляду верхньої та нижньої частин стержньового ящика 13L/15L на відливку "Рама бокова" кр.7033.00.002-1. від 16.06.2014 р. та актом №ІК-0000012 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 16.06.2014 р.

Проте, відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 81 900,00 грн., в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед ТОВ "Інтер Кар Інжиніринг" в розмірі 170 100,00 грн., на яку у відповідності до п. 4.3 договору позивачем нарахована пеня за період з 25.07.2014 по 25.09.2014 в розмірі 10716,30 грн., штраф в розмірі 7% на суму 11907,00 грн., та на підставі ст. 625 ЦК України за вказаний період нараховані 3% річних в розмірі 880,79 грн.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Враховуючи, що вказана сума боргу відповідачем не спростована, останній не надав суду доказів погашення суми боргу, жодних аргументованих заперечень не навів, а також враховуючи, що згідно ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 170 100,00 грн. основного боргу визнані судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 10716,30 грн., суд першої інстанції, зважаючи на встановлений факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання за договором, а також здійснивши власний перерахунок з урахуванням обмеження пені подвійною обліковою ставкою НБУ, частково задовольнив позовні вимоги в зазначеній частині, стягнувши з відповідача 7 339,93 грн. пені за період з 25.07.2014 по 25.09.2014.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 880,79 грн. - 3% річних та 11 907,00 грн. штрафу визнані судом першої інстанції правомірними та такими, що підлягають задоволенню з огляду на їх документальну та матеріальну обґрунтованість.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні, узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та викладених відповідачем заперечень, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, яка передбачає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачено актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачено цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості за надані позивачем послуги відповідно до умов укладеного між сторонами договору послуг № 2-2014 від 07.04.2014.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до пункту 1.1 договору, виконавець зобов'язується протягом визначеного в договорі строку надати за плату наступні послуги: механічної обробки формоутворюючих поверхонь верхньої і нижньої частини стержньового ящика 13L/15L на відливку "Рама бокова" кр.7033.00.002-1 по заготовкам і 3-Д моделям замовника згідно специфікації №2. Передача заготовок здійснюється за актом прийому - передачі.

Згідно п. 2.1 договору, виконавець зобов'язаний за письмовою заявкою замовника особисто надати останньому визначені цим договором послуги згідно специфікації №2 в строк не пізніше 36 календарних днів з дня передачі заготовок і 3-Д моделі.

Як зазначено в пунктах 3.2 та 3.3 договору, здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється актом виконаних робіт, який підписується повноважними представниками сторін після перевірки деталей оснащення на відповідальність 3-Д моделям замовника на території виконавця. Підписання акту виконаних робіт представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої зобов'язання відповідно до договору виконав в повному обсязі, що підтверджується актом огляду верхньої та нижньої частин стержньового ящика 13L/15L на відливку "Рама бокова" кр.7033.00.002-1. від 16.06.2014 р. та актом №ІК-0000012 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 16.06.2014 р. на загальну суму 252 000,00 грн.

При цьому, в акті здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ІК-0000012 від 16.06.2014 р. зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

Даний акт підписаний відповідачем без зауважень чи заперечень. Наявність будь-яких відступів чи недоліків в проведенні позивачем робіт з механічної обробки формоутворюючих поверхонь верхньої і нижньої частини стержньового ящика 13L/15L відповідачем не наведено та таких доказів матеріали справи не містять, факт виконання робіт відповідачем не спростовано жодними доказами. Під час розгляду справи відповідач жодним чином не посилався на неналежне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором.

Таким чином, колегія суддів визнає доведеним факт надання позивачем послуг за договором на загальну суму 252 000,00 грн.

Відповідно до 3.6 договору, сума оплати наданих виконавцем послуг по договору складає 252 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20% 42 000,00 грн. Замовник виплачує: 10% авансу протягом 5-ти банківських днів з моменту підписання договору; 90 % вартості замовлення протягом 30-ти днів з дня підписання акту виконаних робіт на території виконавця.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач частково розрахувався за надані послуги в сумі 81 900,00 грн., що підтверджується банківськими виписками: № ІК - 0000153 від 13.05.2014 р. на суму 25 200,00 грн. та № ІК - 0000239 від 24.07.2014 р. на суму 56 700,00 грн.

Таким чином, судом апеляційної інстанції встановлено, що у відповідача станом на день звернення позивача до суду з позовом утворилась заборгованість перед позивачем з оплати наданих послуг за договором у розмірі 170100,00 грн., яка відповідачем також жодним чином не спростована.

Оскільки відповідач доказів сплати за надані послуги відповідно до умов договору не надав, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 170 100,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, крім всього іншого і сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення божником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки, згідно зі ст. 551 Цивільного кодексу України, може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 4.3. договору, за порушення строків розрахунку, встановлених цим договором, замовник сплачує виконавцю неустойку у розмірі 0,1 % від вартості порушених строків розрахунку за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 календарних днів стягується штраф у розмірі 7% від суми прострочення платежу.

Відповідно до позовних вимог, позивачем пред'явлена до стягнення пеня за період з 25.07.2014 по 25.09.2014 р. в сумі 10 716,30 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не враховано вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

За результатами проведеного судом перерахунку сума пені дорівнює 7 339,93 грн. за період з 25.07.2014 р. по 25.09.2014 р. , яка правомірно стягнута з відповідача. Окрім того, позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7 % на суму 11 907,00 грн. є також обґрунтованими, оскільки ґрунтуються на умовах договору та відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 880,79 грн,, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає про правомірність заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 170 100,00 грн., 7 339,93 грн. - пені, 880,79 грн. - 3% річних та 11 907,00 грн. штрафу.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, позивачем на підтвердження позовних вимог та обставин надані належні документальні докази, які знаходяться в матеріалах справи, та свідчать в їх сукупності про правомірність позовних вимог, тоді як відповідачем не наведено жодних аргументованих доводів щодо суті вирішення даного господарського спору, а також не надано жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга відповідача взагалі не містить жодних посилань на підстави, а також норми матеріального та процесуального права з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, відповідачем не вказано, які саме докази та обставини справи були залишені судом першої інстанції поза увагою.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не підтверджені ні документальними доказами, ні матеріальними нормами права, відповідач не надав жодного належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності заявлених в апеляційній скарзі вимог. Тому, вказані вимоги не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.2014 року у справі № 917/2073/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 29.01.2015.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.