КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р. Справа№ 25/076-12

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Кобець М.О.

за участю представників:

від скаржника: не з'явились;

від стягувача: Шевченко О.П. - представник за довіреністю від 06.03.2014 року;

від ВДВС: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»

на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2013 року

у справі № 25/076-12 (суддя Саванчук С.О.)

за скаргою на дії Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція»

про стягнення 97 225, 46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2012 року у справі № 25/076-12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» про стягнення 97 225, 46 грн. позов задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» 91 677, 83 грн. основної заборгованості, 2 596,78 грн. 3% річних, 2 402,17 грн. інфляційних втрат та 1 933,53 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2012 року, рішення Господарського суду Київської області від 14.08.2012 року залишене без змін.

06.11.2012 року Господарським судом Київської області видано судовий наказ від 06.11.2012 року № 25/076-12.

18.03.2013 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Київенерго» від 15.03.2012 на дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції щодо виконання наказу господарського суду Київської області у справі № 25/076-12.

Скарга мотивована тим, що державним виконавцем ВДВС Ірпінського міського управління юстиції при винесенні постанови від 18.01.2013 року ВП № 36050868 про зупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 06.11.2012 року № 25/076-12 не перевірено, чи поширюється відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.04.2013 року скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на дії відділу Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції задоволено частково. Визнано неправомірними дії відділу ДВС Ірпінського міського управління юстиції щодо винесення постанови від 18.01.2013 року ВП № 36050868 про зупинення виконавчого провадження. Постанову відділу ДВС Ірпінського міського управління юстиції від 18.01.2013 року ВП № 36050868 про зупинення виконавчого провадження скасовано.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2013 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виходячи із змісту закону про банкрутство, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але стягнення в примусовому порядку на виконання цих вимог, в період дії мораторію не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2015 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» прийнято до провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 27.01.2015 року.

Представник апелянта у судове засідання 27.01.2015 року не з'явився, однак через відділ документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із перебуванням на лікарняному.

Розглянувши клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, беручи до уваги, що апелянт належних та допустимих доказів перебування на лікарняному не надав, зважаючи, що строк розгляду апеляційної скарги обмежений та враховуючи, що апеляційна скарга може бути розглянута за наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів прийшла до висновку щодо відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник стягувача у судовому засіданні 27.01.2015 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ВДВС у судове засідання 27.01.2015 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2012 року у справі № 25/076-12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» про стягнення 97 225, 46 грн. позов задоволено частково та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» 91 677, 83 грн. основної заборгованості, 2 596,78 грн. 3% річних, 2 402,17 грн. інфляційних втрат та 1 933,53 грн. судового збору.

06.11.2012 року Господарським судом Київської області видано судовий наказ від 06.11.2012 року № 25/076-12.

11.01.2013 року відділом Державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 36050868 щодо виконання наказу Господарського суду Київської області № 25/076-12 від 06.11.2012 року.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що 18.03.2013 року постановою про зупинення виконавчого провадження було зупинення виконання наказу Господарського суду Київської області № 25/076-12 від 06.11.2012 року на підставі п. 8 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку із тим, що ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2010 року № Б/8/180-10 порушено справу про банкрутство ПАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція».

Пунктом 8 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюються дія мораторію, запровадженою господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду (частина 4 стаття 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Господарського суду Київської області від 30.11.2010 у справі № Б8/180-10 порушено провадження у справі про банкрутство відносно Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 12 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у зв'язку з чим, заборонено органам стягнення та органам виконавчої служби стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюються стягнення відповідно до законодавства.

Частина 4 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлює наслідки дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Так, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, а також не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Згідно із частинами 6 та 24 статті 1, частиною 6 статті 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що дія мораторію не поширюється на задоволення вимог поточних кредиторів.

Мораторій поширюється на задоволення вимог конкурсних кредиторів за грошовими зобов'язаннями та зобов'язаннями щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також на задоволення вимог кредиторів щодо відшкодування збитків, які виникли у зв'язку з відмовою боржника від виконання зобов'язань, у порядку передбаченому частиною 10 статті 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" поточні кредитори - це кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, а поточні вимоги - це грошові зобов'язання, які виникають після порушення справи про банкрутство; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Колегією суддів встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем у справі № 25/076-12 виникла за період з 01.12.2010 по 01.06.2012 року, тобто після порушення справи про банкрутство відповідача. Крім того, рішенням Господарського суду Київської області від 14.08.2012 року у справі № 25/076-12, також встановлено, що вимоги позивача є поточними вимогами, на них не поширюється дія мораторію, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача у даній справі є поточними вимогами, а позивач є поточним кредитором.

При цьому, поточні вимоги погашаються в процедурі банкрутства без будь-яких обмежень, що встановлені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" для вимог конкурсних кредиторів, і лише після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури поточні вимоги переходять у категорію конкурсних та повинні бути заявлені в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з наступним включенням до реєстру вимог кредиторів.

Як вбачається із матеріалів справи, докази введення ліквідаційної процедури по відношенню до Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» суду не надано.

Натомість, у матеріалах справи міститься ухвала Господарського суду Київської області від 28.05.2012 у справі № Б8/180-10, якою відкрито процедуру санації по відношенню до Приватного акціонерного товариства "Білицький завод "Теплозвукоізоляція".

Враховуючи викладене, вимоги позивача є поточними і в силу положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мораторій на них не розповсюджується, а, отже, підстави для зупинення виконавчого провадження відповідно до пункту 8 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що дії відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції щодо винесення постанови про зупинення виконавчого провадження від 18.01.2013 року є неправомірними, а тому суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив скаргу позивача в частині скасування постанови про зупинення виконавчого провадження від 18.01.2013 року.

Крім того, скаржник просить зобов'язати відділ державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції поновити виконавче провадження за № 36050868 та провести дії з примусового виконання наказу суду від 06.11.2012 № 25/076-12.

Положеннями частини 4 статті 83 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, суд не вправі зобов'язувати державного виконавця вчиняти будь-які дії за вищевказаним виконавчим документом, оскільки такі дії можуть вчинятись лише державним виконавцем у межах виконавчого провадження та у порядку, визначеному Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що скарга позивача у вказані частині не підлягає задоволенню.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому ухвала Господарського суду Київської області від 23.04.2013 року у справі № 25/076-12 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 101, п. 1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу скаргу Приватного акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» на ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2013 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 23.04.2013 року у справі № 25/076-12 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 25/076-12 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко