ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 року Справа № 904/6030/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Іваніщева Г.В., представник, довіреність б/н від 01.08.14;

від відповідача:Заєць П.Л., представник, довіреність №127 від 22.07.13;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014 року у справі № 904/6030/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро", м. Дніпропетровськ

до публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Дніпропетровськ

про продовження дії та зміну кредитного договору

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 23.12.2014 року по 29.01.2015 року (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014 року (суддя Мельниченко І.Ф.) товариству з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" відмовлено у позові про продовження дії кредитного договору від 12.06.2013 року № 120613/3-КЛН та про зміну умов кредитного договору від 12.06.2013 року № 120613/3-КЛН.

Не погодившись з рішенням суду товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2013 року між публічним акціонерним товариством „Банк Кредит Дніпро" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю „Актив-Агро" (позичальник) укладено кредитний договір № 120613/3-КЛН (далі - кредитний договір).

Відповідно п. 1.1. кредитного договору банк, на умовах договору, відкриває позичальнику невідновлювану кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування у сумі 1350000 доларів США.

Процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 13% процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані доларах США (п.1.4 договору).

Згідно п. 1.2. кредитного договору кредити надаються на наступні цілі: поповнення обігових коштів.

У п. 5.1. кредитного договору вказано, що договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до закінчення строку, зазначеного в п. 1.1. договору, а в невиконаній частині - до повного виконання зобов'язань сторонами за договором.

31.07.2013 року сторонами було укладено договір № 310713 про зміну кредитного договору від 12.06.2013 року № 120613/3-КЛН, де сторони дійшли згоди викласти п. 1.4 договору в такій редакції:

«Процентна ставка за користування кредитами за договором встановлюється на весь строк дії кредитного договору у розмірі 13% процентів річних, але в період з 01 серпня 2013 року до 30 серпня 2013 року включно у розмірі - 12% процентів річних, а з 31 серпня 2013 року і до закінчення строку дії договору, але не пізніше 01 грудня 2013 року - 13% процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в доларах США.

У разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно договору, і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 18% процентів річних, але в період з 01 серпня 2013 року до 30 серпня 2013 року включно у розмірі - 17% процентів річних, а з 31 серпня 2013 року і до закінчення строку дії договору, але не пізніше 01 грудня 2013 року - 18% процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в доларах США.

Сума заборгованості за кредитом, що не сплачена позичальником у визначений договором термін, наступного робочого дня вважається простроченою» (а.с. 29).

Згідно п.1.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 29.11.2013 року № 291113/3, позичальник зобов'язується повернути кредити не пізніше 20.03.2014 року (а.с. 32).

У відповідності із ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач стверджує, що 10.03.2014 року ним направлено лист до відповідача, в якому було викладено пропозицію щодо пролонгації та зміни умов кредитного договору із розрахунком, заснованим на економічних показниках позивача.

В силу ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

3 метою забезпечення виконання кредитного договору 12.06.2013 року між відповідачем та Малишем Олегом Олександровичем було укладено договір поруки № 120613/3-П, а також того ж дня між відповідачем та Малиш Ольгою Валеріївною було укладено договір поруки №120613/6-П, відповідно до яких поручителі зобов'язались солідарно відповідати за зобов'язаннями позивача за кредитним договором.

12.06.2013 року між відповідачем і товариством з обмеженою відповідальністю "Кегичівське хлібоприймальне підприємство" було укладено іпотечний договір № 200613-1, згідно з яким виконання позивачем кредитного договору забезпечується за рахунок предмета іпотеки, а саме: об'єкту нерухомого майна (комплексу) з обладнанням загальною площею 16 214,9 кв.м, який розташований на орендованій земельній ділянці, призначений для хлібоприймальної діяльності та знаходиться за адресою: Харківська область, Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул. Садова, буд. 19, до складу якого входять усі види майна, призначені для його діяльності.

Крім того, 12.06.2013 року між відповідачем та Малишем О.О., Малиш О.А. укладений договір застави частини у статутному капіталі №120913-ЗЧСК позивача, згідно якому у заставу відповідачеві передано 100% корпоративних прав у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю „Актив-Агро" (51 % належить Малиш О.В. та 49 % належить Малишу О.О.). Статутний капітал підприємства складає 20000000 грн.

Звертаючись з даною позовною заявою, позивач просив суд продовжити дію кредитного договору до 01.08.2017 року, а також змінити умови кредитного договору, а саме: зменшити проценту ставку за користування кредитом до 6% процентів річних.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилався на зміну економічної ситуації в країні та різке коливання курсу валют, що, на його думку, є істотною зміною обставин, яка унеможливлює виконання ним зобов'язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором в строк, передбачений договором, а також з урахуванням процентної ставки в розмірі 13% річних.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є домовленістю двох або більше сторін.

У відповідності з частиною 7 ст. 180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Як вказувалось вище, сторонами встановлено строк дії договору до 20.03.2014 року. Доказів погодження сторонами продовження строку дії кредитного договору позивачем не надано.

Відповідач заперечує отримання ним листа товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" від 10.03.2014 року № 1003/14-В стосовно пролонгації та зміни кредитного договору від 12.06.2013 року № 120613/2-КЛН. Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" надано довідку від 02.09.2014 року, де зазначено, що лист від товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" (вих. № 1003/14-Б від 10.03.2014 року) за період з 10.03.2014 року по 18.03.2014 року до загального відділу публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" не надходив (а.с. 106). Відповідно письмових пояснень відповідача, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, інформація, що міститься в описі та у повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 79), на які позивач посилається як на докази відправки та одержання банком листа-пропозиції про продовження дії договору та зміну його умов стосовно процентної ставки за користування кредитом, суперечить одна одній. Як вказує банк, «наявність опису свідчить про те, що відправлення на адресу банку повинно бути «цінним», однак штрих-коди на повідомленні свідчать про те, що відправлення було «рекомендованим». Крім того, звернувшись до Інтернет - сервісу оператора зв'язку в Україні «Укрпошта», через якого, начебто, на адресу банку було скеровано вищезазначений лист, банк отримав інформацію, що поштові відправлення із штрих- кодами, що зазначені на копії повідомлення, не були зареєстровані в системі «Укрпошта» (а.с. 94,95).

Викладеним спростовується твердження товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" в апеляційній скарзі про надсилання на адресу банка пропозиції щодо пролонгації кредитного договору та зміни його умов.

Звертаючись до суду з вимогою змінити умови договору в частині процентної ставки за користування кредитом позивач надав розрахунок можливості погашення кредитів протягом трьох років зі сплатою процентів на рівні 6% річних, що суперечить п. 3. ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, та фактично не надав жодних доказів на підтвердження такого розрахунку, що є порушенням приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

У відповідності із ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, які б свідчили про наявність таких чотирьох умов у сукупності, позивачем не надано.

Відповідно пункту 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" зміна економічної ситуації та коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційними ризиками сторін договору та не можуть бути підставами для зміни чи розірвання кредитного договору, оскільки це не є істотною зміною обставин у розумінні статті 652 Цивільного кодексу України.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" зазначає, що господарським судом було порушено норми процесуального права, яке полягає у незадоволенні судом клопотання про зупинення провадження по справі до вирішення господарським судом Дніпропетровської області іншої пов'язаної справи №904/7568/14 за позовом компанії «Камелі бізнес ЛТД.» до товариства з обмеженою відповідальністю «Актив-Агро», публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про визнання недійсним кредитного договору від 12.06.2013 року №120613/3-КЛН.

Відповідно ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України визначені права господарського суду, якими його наділено при прийнятті рішення. Так, зокрема, пунктом першим частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право суду визнати з власної ініціативи договір недійсним у разі, якщо визнання недійсним договору не є предметом позову, тобто позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі.

Згідно п. 2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони.

За таких обставин господарським судом було обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі позивач також зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано клопотання позивача про проведення економічної експертизи фінансово-господарського стану позивача, яке було надано позивачем в останнє судове засідання по справі, та не прийнято з цього приводу жодного рішення.

Між тим підстави, з яких господарський суд відхилив клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" про проведення економічної експертизи фінансово-господарського стану позивача, наведені в описовій частині судового рішення, з чим погоджується колегія суддів.

Зважаючи на викладене підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 28.10.2014 року у справі № 904/6030/14 залишити без змін, а скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Актив-Агро" без задоволення.

Головуючий суддя Г.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко

Суддя В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений 02.02.15р.