ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.02.15р. Справа № 904/9579/14

За позовом Дочірнього іноземного підприємства "ДНІПРОДОР", м.Дніпропетровськ

до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: представник Галасун Г.І. - довіреність № б/н від 02.12.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє іноземне підприємство "ДНІПРОДОР", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ", м.Дніпропетровськ (далі по тексту - відповідач), в якій просить суд стягнути з відповідача 9129,12грн.

За результатами розгляду позовної заяви за вих. № 61 від 24.11.2014р. ухвалою суду від 05.12.14р. порушено провадження по справі та призначено слухання на 18.12.14р.

Суд розгляд справи відкладав з 18.12.2014р. до 15.01.2015р.; з 15.01.2015р. до 02.02.2015р.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Позивач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 15.01.2015р.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується відомостями про явку представника відображеними в протоколі судового засідання від 15.01.2015р.

02.02.2015р. повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв.

Повноважний представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.02.2015р. в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників позивача та відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2008р. між дочірнім іноземним підприємством "ДНІПРОДОР" (далі по тексту - позивач) та дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" (далі по тексту - відповідач) досягнуто домовленість про передачу позивачем відповідачу товару, а саме - бітумну емульсію, а відповідач зобов'язався оплатити цей товар.

Позивач стверджує, що на виконання домовленостей досягнутих між сторонами позивач передав відповідачу товар на загальну суму 9129,12грн., а відповідач його отримав без заперечень та зауважень, що підтверджується підписаною представниками сторін та скріпленою печатками сторін видатковою накладною №ДБ 15 від 15.04.2008р.

30.11.2011р. між сторонами підписано акт звірки, яким підтверджено заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 9129,12грн.

Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що відповідач, на виконання статті 692 Цивільного кодексу України, за товар повинен був розрахуватися після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Позивач наголошує, що строк позовної давності перервано 31.11.2011р. шляхом підписання акту звірки повноважними представниками сторін.

Враховуючи, що станом на час звернення до суду з позовною заявою спірна заборгованість не погашена, а досудовий порядок врегулювання спору на дав бажаних результатів позивач просить суд захистити його права.

Відповідач у відзиві на позов та в залі судового засідання посилається на статтю 257 Цивільного кодексу України відповідно до умов якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, по закінченню строку позовної давності, у відповідності до статті 257 Цивільного кодексу України, кредиторська заборгованість була включена в доходи у відповідності до вимог податкового законодавства.

Враховуючи викладені обставини, згідно даних бухгалтерського обліку по філії "Дніпропетровська дорожньо-експлуатаційна дільниця" дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" станом на 16.12.2014р. відсутня кредиторська заборгованість по позивачу у розмірі 9129,12грн.

Відповідач звертає увагу суду, що розрахунки повинні бути проведені після прийняття товаророзпорядчих документів на товар, тобто в квітні 2008 року, при цьому позивач звернувся з позовною заявою до суду лише в грудні 2014 року.

Крім зазначеного відповідач стверджує, що позивач не надав суду первинні документи, які підтверджують факт поставки товару.

З огляду на викладене відповідач просить суд застосувати до спірних відносин сторін строк позовної давності.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

У відповідності до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи, оригінали документів наданих позивачем на вимогу суду в судове засідання та заслухавши повноважних представників позивача та відповідача в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог, слід відмовити з огляду на наступне.

Господарський суд визнає, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

Господарський суд констатує, що позивач не надав суду первинні документи в обґрунтування своїх позовних вимог, однак:

- в акті звірки взаємних розрахунків, який підписано представниками сторін і підписи яких скріплено печатками, встановлено, що 15.04.2008р. отримано бітумна емульсія за накладною № ДБ 15 у кількості 2,2т.;

- в листі за вих.№20 від 16.12.2014р. за підписом начальника філії Новоселівська дорожньо-експлуатаційна дільниця" дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор"" Литвина А.М. та головного бухгалтера Павлюченко Є.А., підписи, яких скріплено печатками зафіксовано, що кредиторська заборгованість у сумі 9129,12грн., яка виникла у квітні 2008 року за бітумну емульсію, була списана на дохід по закінченню строку позовної давності.

Первинні документи і додатки до них за 2008 рік, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою у реєстрах бухгалтерського обліку були списані за строком давності та знищені шляхом спалення згідно акту №2 від 12.06.2013р. "Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду" Архівним відділом Новомосковської райдержадміністрації.

З огляду на викладене, господарський суд визнає факт поставки товару позивачем відповідачу за видатковою накладною № ДБ 15 від 15.04.2008р. на суму 9129,12грн.

З огляду на положення статті 692 Цивільного кодексу України в редакції чинній на дату поставки товару, строк оплати товару за видатковою накладною №ДБ 15 від 15.04.2008р. є таким, що настав.

Доказів оплати товару в сумі 9129,12грн. відповідач не надав, однак заявив про застосування строків позовної давності.

Господарський суд констатує, що оплата товару за видатковою накладною № ДБ 15 від 15.04.2008р. на суму 9129,12грн. повинна бути здійснена 15.04.2008р.

Таким чином, позовна давність почала свій перебіг з 16.04.2008р.

З огляду на викладене позовна давність спливла 16.04.2011р.

Акт звірки взаємних розрахунків сторін представниками сторін підписано 30.11.2011р., тобто після спливу позовної давності.

Пунктом 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Господарський суд погоджується з позицією позивача, що підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір є дією, що перериває позовну давність, однак вказана дія вчинена після спливу позовної давності, отже не була такою, що перервала строк позовної давності.

Відповідно до п.2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Відповідно до п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З огляду на викладене, строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу сплив 16.04.2011р.

Пунктом 4.4.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів" визначено, що з урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Таким чином враховуючи, що позивач звернувся із позовною заявою до суду 04.12.2014р., ним пропущено строк позовної давності. Доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не надано.

Враховуючи, що строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив, суд вважає за необхідне відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.2). У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 Цивільного кодексу України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог зокрема про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Частиною третьою статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

З урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1827,00грн. покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 258, 260, 261, 267, 525, 526, 509, 530, 536, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

03.02.2015р.

Суддя І.В. Петренко