ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2015 року Справа № 915/2104/14

за позовом в.о. прокурора Заводського району міста Миколаєва, 54021, м. Миколаїв, вул. Бузника, 14, в інтересах держави

в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 54055, АДРЕСА_1,

про стягнення 59054,05 грн.

Суддя А.П. Алексєєв

Представники сторін:

від позивача - Корнєва А.Ю., довіреність від 17.09.2014 року № 1079/10/01/08

від відповідача - не з'явився.

У судовому засіданні бере участь прокурор Левкович А.О., наказ про призначення на посаду від 12.01.2015 року № 354

Суть спору: в.о. прокурора міста Миколаєва в інтересах держави в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (надалі- Управління) пред'явлено позов до господарського суду про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошових коштів за договором оренди в розмірі 59054,05 грн., які складаються з суми основного боргу - 57101,86 грн. та пені - 1952,19 грн.

Прокурор посилається на те, що відповідачка, всупереч умовам укладеного з Управлінням договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності від 01.03.2012 року за № 6713 та подальшими змінами до договору та законодавства, порушила свої зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати орендних платежів за період з 01.01.2014 року по 31.10.2014 року, внаслідок чого виникла заборгованість у спірній сумі.

Прокурор в обґрунтування позову посилається на ст.ст. 258, 526, 549-551, 762, 785 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 17.12.2014 року було прийнято позовну заяву та порушено провадження у справі, а розгляд справи призначено на 13.01.2015 року (а.с. 1).

Про дату, час і місце розгляду справи сторони повідомлені у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, шляхом надсилання на їхні адреси ухвали від 17.12.2014 року про порушення провадження у справі. Вказана ухвала, що направлена відповідачці за адресою її місцезнаходження - 54055, АДРЕСА_1, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (станом на 05.02.2014 року) (а.с. 20), повернута до суду підприємством зв'язку з позначкою "за закінченням терміну зберігання" після судового засідання, яке відбулося 13.01.2015 року (а.с. 33-35).

Оскільки до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, то повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, що повернуто органами зв'язку з позначкою «за закінченням терміну зберігання», з урахуванням конкретних обставин цієї справи, суд вважає належними доказами виконання судом обов'язку щодо повідомлення відповідача про вчинення судом певних процесуальних дій, а тому визнає можливим розглянути справу за відсутності представника останнього.

Тобто, відповідно до ст. 64 ГПК України, відповідачка була повідомлена судом про судове засідання належним чином.

Ухвалою суду від 13.01.2015 року розгляд справи було відкладено на 23.01.2015 року для повторного повідомлення відповідачки про розгляд справи (а.с. 32).

В матеріалах справи містяться відомості (а.с. 40), отримані з пошукової системи офіційного сайту ДП "Укрпошта", що станом на 23.01.2015 року відправлення (ухвала від 13.01.2015 року) було вручене адресату особисто 21.01.2015 року. Проте, відповідачка правом, передбаченим ст. 59 ГПК України не скористалася, відзив та заперечень по суті позовної заяви не надала.

Неподання відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду спору по суті, тому, відповідно до ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Прокурор та представник позивача підтримали заявлений позов і просили суд задовольнити його в повному обсязі.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 23.01.2015 року були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Обставини справи.

01.03.2012 року строком на 1 рік - з 01.03.2012 року по 01.03.2013 року (включно) між управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 6713, а саме нежитлового приміщення (будівля, споруда), яке розташоване у будинку АДРЕСА_2, площею 64 кв.м. та 34,30 кв.м. для використання під кафе без продажу підакцизних товарів, вартість якого становить 36186,50 грн. (а.с. 7-8).

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, зазначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору та акта приймання-передачі майна.

На виконання умов договору Управління передало відповідачці обумовлене нежитлове приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі від 01.03.2012 року (а.с. 9).

Таким чином, згідно ст. 759 ЦК України між сторонами виникли правовідносини щодо оренди нерухомого майна комунальної власності, за яким Управління (наймодавець) передало майно у користування відповідачці (орендареві) за певну плату та на відповідний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату

Відповідно до п. п. 3.1, 3.3, 3.4 договору, орендна плата визначається на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2011 року № 10/15, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 3211,77 грн. За кожний наступний місяць орендна плата визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць та перераховується Управлінню щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітнім.

Відповідно до п. 3.6. договору орендна плата перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі підлягає індексації й стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи дату та час зарахування відповідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом більш ніж 3 місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 30% від суми заборгованості.

Договорами, укладеними 14.02.2013 року, 04.09.2013 року та додатковою угодою, укладеною 22.04.2013 року внесені зміни до договору оренди від 01.03.2012 року.

Так, 14.02.2013 року між Управлінням та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін в п. 3.6 договору від 01.03.2013 року, яким визначено, що орендна плата перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі підлягає індексації й стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи дату та час зарахування відповідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця.

22.04.2013 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору оренди, якою було продовжено термін дії даного договору по 01.07.2013 року включно (а.с. 12 ).

04.09.2013 року сторони уклали договір, яким до договору від 01.03.2012 року внесли наступні зміни:

- п. 1.1 договору - управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради передає, а фізична особа - підприємець ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - відокремлені нежитлові приміщення загальною площею 100,8 кв.м., розміщені за адресою: АДРЕСА_2, вартість яких визначена згідно з висновками експерта і становить за експертною оцінкою 1055 грн. за 1 кв.м., для використання під кафе-бар з реалізацією товарів підакцизної групи;

- п. 3.1 договору - орендна плата визначається на підставі Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2011 року № 10/15, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 4453,19 грн.;

- термін дії договору продовжено до 01.03.2014 року.

Виконання свого обов'язку за договором оренди позивач підтвердив, додавши до позовної заяви акти приймання-передавання нежитлового приміщення по договору оренди № 6713 від 01.03.2012 року (а.с. 9-10).

Вищевказані акти приймання-передавання нежитлового приміщення по договору оренди № 6713 від 01.03.2012 року підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України „Про оренду держаного та комунального майна" та п. 5.2 договору орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Як зазначив прокурор в позовній заяві, в порушення зазначених вимог законодавства та умов договору відповідачка орендну плату сплачує несвоєчасно, у зв'язку з чим, заборгованість з орендної плати за період з 01.01.2014 року по 31.10.2014 року перед позивачем становить 57101,86 грн.

Відповідачка свої зобов'язання по договору оренди № 6713 від 01.03.2012 року належним чином не виконувала, орендну плату сплачувала несвоєчасно та не в повному обсязі.

Статтею 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 795 ЦК України та умов п. 3.9 договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання - передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов'язку сплати заборгованості за орендною платою в повному обсязі.

Позовні вимоги, пов'язані з прийняттям майна з оренди (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, яким передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як примусове виконання обов'язку в натурі.

Основне зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється, оскільки його припинення у розумінні ч. 2 ст.795 ЦК України пов'язано не з закінченням строку, на який було укладено договір, а моментом підписання сторонами відповідного документу (акту) про повернення орендарем предмета договору оренди.

За умовами п. 5.12 орендар (відповідач) зобов'язаний у разі припинення або розірвання договору негайно повернути орендодавцю або підприємству, вказаному орендодавцем орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату.

Пунктом 2.7 договору передбачено, що майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання.

Однак умовами якого передбачено, що у випадку закінчення строку дії договору або його дострокового припинення, орендна плата перераховується орендодавцем на день фактичної передачі приміщення по акту приймання-передачі (п. 3.9 договору).

Як зазначив прокурор в позовній заяві, станом на 14.11.2014 року зазначене приміщення Управлінню не було повернуто, а, отже, заборгованість відповідачки з орендної плати за період з 01.01.2014 року по 31.10.2014 року склала 57101,86 грн.

Розрахунок боргу міститься в матеріалах справи (а.с. 14).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, позовна вимога щодо стягнення боргу з орендної плати в сумі 57101,86 грн. є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Як вже зазначалось, відповідачка позов не заперечила і не спростувала.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

11.09.2014 року позивач звернувся до відповідача з претензією повністю погасити заборгованість, яка виникла за користування приміщенням за договором (зворотній бік а.с. 17).

З матеріалів вбачається, що претензія № 1037/10/01/08 від 11.09.2014 року отримана відповідачкою 13.09.2014 року особисто, проте залишена без відповіді, а сума боргу - не сплаченою.

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч. 4 ст. 631 ЦК України встановлено, що закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки за умовами п. 3.4 договору відповідачка зобов'язана перераховувати орендну плату до 12 числа місяця наступного за звітним, то відповідно за невиконання зобов'язання за договором, на підставі п. 3.6. договору та враховуючи, що відповідачка дійсно порушила свої договірні зобов'язання, прокурор просить суд стягнути на користь позивача пеню в розмірі 1952,19 грн. за період з 13.02.2014 року по 15.08.2014 року включно.

Статтею 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 9.4 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов'язань по договору, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає ці вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідачка, в порушення умов укладеного між сторонами договору оренди, у встановлений термін майно не повернула, тому повинна сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Вимоги до повернення орендарем майна, викладені в п. 3.9 договору зазначеного вище договору оренди, повністю узгоджуються з приписами норми ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Проте, орендар (відповідачка у справі) об'єкт оренди не звільнив і продовжував ним користуватись.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Більше того, як правильно зазначає позивач, п. 3.9 договору оренди на орендаря покладено обов'язок сплачувати орендну плату аж до моменту повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Згідно з положеннями п. 3.9 договору оренди, з подальшими змінами до нього, з урахуванням п. 3.4 договору, орендодавець має право нараховувати неустойку, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 13.02.2014 року по 15.08.2014 року складає 1952,19 грн. Розрахунок міститься в матеріалах справи (а.с. 14).

Відповідач всупереч приписам ч. 1 ст. 33 ГПК України не представив судові доказів (акту приймання-передачі) виконання свого обов'язку передбаченого п.5.12 договору по поверненню майна.

Таким чином, з огляду на вищевикладене договір продовжує діяти на дату прийняття рішення судом по даній справі.

Як було зазначено вище судом встановлено з боку відповідача істотне порушення умов договору шляхом несплати орендної плати.

Отже, позовні вимоги виходячи з положень ч. 1 ст. 785 та ч. 2 ст. 795 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідачки на користь позивача неустойки у розмірі подвійної облікової ставки за час прострочення у сумі 1952,19 грн., нараховану за період з 13.02.2014 року по 15.08.2014 року, відповідно до договору оренди, укладеного між сторонами у справі з наступними змінами до нього.

Оскільки, відповідачка в судові засідання не з'являлася, свого представника не направляла, позов не заперечила і не спростувала, то суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

вирішив:

Позовні вимоги в.о. прокурора Заводського району міста Миколаєва в інтересах держави в особі управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради - задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (54055, АДРЕСА_1) на користь управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ) грошові кошти в розмірі 59054,05 грн., з яких: 57101,86 грн. сума основного боргу та 1952,19 грн. - пеня.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (54055, АДРЕСА_1) в доход Державного бюджету України 1827 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку відповідно до ст.ст. 91, 93 ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 30 січня 2015 року.

Суддя А.П.Алексєєв