ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

20.01.2015р. Справа № 917/2428/14

за позовом Приватної фірми "Тімвел", вул.Пролетарська, 68, м. Суми, Сумська область,40030

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК Житлобуд", вул. Шевченка, 55/37, м. Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення 227 227,74 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Жадан Т.С.

представники сторін:

від позивача: Тимчук О.О. - директор

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 227227,74 грн., за договором підряду 3 6 від 02.11.2012 року, із яких: сума заборгованості за зобов"язанням- 174572,97 грн., втрати від інфляції - 34689,52 грн., проценти за користування коштами- 6068,79 грн., пеня- 11896,46 грн.

18.12.2014 року за вхідним № 16935(канцелярії суду) директор ПФ "Тімвел" О.О. Тимчук на виконання вимог ухвали суду подав додаткові документи. Суд подані документи прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, відзив на позовну заяву не подав, вимоги п. 4 ухвали суду від 27.11.2014 року про порушення провадження у справі не виконав.

16.12.2014 року за вхідним №16693 (канцелярії суду) директор ТОВ "МЖК Житлобуд" подав клопотання про відкладення розгляду справи, у вище зазначеному клопотанні відповідач повідомляє, що на адресу товариства не надходив примірник позовної заяви. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивачем на адресу відповідача 19.11.2014 року було направлено копію позовної заяви разом з додатками, про що свідчить фіскальний чек № 9531 (а.с.5) та опис вкладення цінного листа (а.с.6).

20.01.2015 року за вх. канцелярії суду №626 від директора ПФ "Тімвел" О.О. Тимчук надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій він відмовляється від позову в частині стягнення процентів за користування коштами в розмірі 6 068,79 грн. та пені в розмірі 11 896,46 грн. Суд подану заяву прийняв, розглянув та задовольнив.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

між приватною фірмою «Тімвел» (далі ПФ "Тімвел") та товариством з обмеженою відповідальністю «МЖК Житлобуд» (далі ТОВ «МЖК Житлобуд») 02 липня 2012 р. було укладено договір підряду № 6 (далі - Договір).

За умовами Договору, Позивач зобов'язується виконати роботи по штукатуренню приміщень на об'єкті будівництва Відповідача « 9-ти поверховий багатоквартирний житловий будинок в мікрорайоні № 15-А на розі вул.Добровольського та вул.. Радянської в м. Комсомольську», машинною штукатуркою з використанням суміші «Knauf MP 75», а Відповідач зобов'язується прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість на умовах цього договору. Об'єм робіт визначений в п. 1.2 договору і складає 20000 кв.м. Вартість робіт складає 800000,00 грн. (п.2.1. договору).

02 вересня 2013 року була укладена Додаткова угода №1 до договору підряду № 6 від 02.07.2012 р. в якій визначені роботи по штукатуренню приміщень на вищезазначеному об'єкті будівництва Відповідача (2-га черга) в об'ємі ще 20000 кв.м. Вартість робіт за додатковою угодою складає 710000,00 грн.

Згідно договору та додаткової угоди, Позивач виконав роботи на суму 972654,43 грн., що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою КБ-3 та актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2В, підписаних сторонами:

за липень 2012 р. - на суму 48400,75 грн.,

за серпень 2012 р. - на суму 175960,00 грн.,

за вересень 2012 р. - на суму 195799,90 грн.,

за жовтень 2012 р.- на суму 234920,81 грн.,

за листопад 2012 р. - на суму 118200,70 грн.,

за грудень 2012 р. - на суму 16440,77 грн.,

за вересень 2013 р. - на суму 110640,24 грн. -

за листопад 2013 р. - на суму 72291,26 грн.

Відповідно до п. 7.1. договору, Відповідач повинен здійснити оплату за договором протягом 5 (п'яти) днів після підписання сторонами актів виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки про вартість виконаних підрядних робіт за формою КБ-3 з урахуванням здійсненої попередньої оплати. Але Відповідач здійснив оплату не повністю.

На адресу Відповідача був надісланий акт звірки та претензія про оплату заборгованості, що підтверджується поштовими квитанціями та описом вкладення у ц/л від 25.06.2013 p., але погоджений акт звірки із підписом та печаткою або заперечень від Відповідача на адресу Позивача не надходило.

Таким чином, заборгованість ТОВ «МЖК Житлобуд» перед ПФ "Тімвел" складає 174572,97 грн.

Суд вважає вимоги Позивача обґрунтованими, доведеними наданими по справі доказами та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Стаття 837 ЦК України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача суми боргу в розмірі 54117,94 гривень підтверджені наявними у справі доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.Суд вважає вимоги Позивача обґрунтованими, доведеними наданими по справі доказами та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Стаття 837 ЦК України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 статті 839 ЦК України передбачено, що підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до статей 526-527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача суми боргу в розмірі 174 572, 97 гривень підтверджені наявними у справі доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 34 689,52 грн. втрати від інфляції за період з 06.12.2012 р. по 31.10.2014 р., суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Директор ПФ "Тімвел" О.О. Тимчук 20.01.2015 року подав до суду заяву про відмову від позову в частині стягнення процентів за користування коштами в розмірі 6 068,79 грн. та пені в розмірі 11 896,46 грн. Суд подану заяву прийняв, розглянув та задовольнив.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно зі статтею 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 36 ГПК України передбачає, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

За викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за Договором №6 від 02.07.2012р. в розмірі 174 572,97 грн. та витрат від інфляції в розмірі 34 689,52 грн. за період з 06.12.2012р. по 31.10.2014р. підтверджені документально та нормами матеріального права, не спростовані відповідачем, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом / статті 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач відповідно до статей 32-34,36,38 ГПК України надав належні докази, довів обставини на які він посилався як підставу своїх вимог та обґрунтував які дають підставу суду позов задовольнити повністю.

Після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення яким позовні вимоги задоволено повністю.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК Житлобуд" (вул. Шевченка, 55/37, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь Приватної фірми "Тімвел" (вул.Пролетарська, 68, м. Суми, Сумська область,40030, п/р в AT «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805, код ЄРДПОУ 23046766, св. ПДВ №200026095) заборгованість за Договором №6 від 02.07.2012р. в розмірі 174 572,97 грн. та витрати від інфляції в розмірі 34 689,52 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 544,56 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.01.2015р.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.