РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/27260/14 26.01.15
За позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Аграрного фонду

про стягнення 4887,63 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники:

позивача: Деруга Н.О. (довіреність № 237 від 11.12.2014)

відповідача: Пронін О.А. (довіреність № 432 від 05.01.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з Аграрного фонду 4887,63 грн. за неналежне виконання зобов'язань за договором складського зберігання зерна від 08.04.2011 № 40/11.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 08.2011 рок між ТОВ «Гусятинський елеватор» (Зерновий склад) та Аграрним фондом (Поклажодавець) укладено Договір складського зберігання зерна № 40/11, відповідно до умов якого сторони погодили, що Поклажодавець зобов'язався передати на зберігання Зерновому складу зерно пшениці, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язався прийняти таке зерно для зберігання на визначених договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому договором та законодавством. ТОВ «Гусятинський елеватор» видано Складські квитанції на зерно № 63 від 06.08.2012 року про прийняття на зберігання від Аграрного фонду жита 3 класу вагою 200000 кг, №1531 від 30.11.2011 року про прийняття на зберігання гречки 3 класу вагою 79293 кг. Позивач зазначає, що Аграрному фонду надано ТОВ «Гусятинський елеватор» акт виконаних робіт з розрахунком обсягів коштів зберігання зерна за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2011 р. на загальну суму 4887,63 грн. Однак, Аграрний фонд не виконав своє зобов'язання щодо сплати грошових коштів перед ТОВ «Гусятинський елеватор» в розмірі 4887,63 грн. 29.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (новий кредитор) та ТОВ «Гусятинський елеватор» (первісний кредитор) укладено Договір № 454-05/14 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого сторони погодили, що договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, первісним кредитором новому кредиторові права вимоги, належного первісному кредиторові, в межах яких новий кредитор стає кредитором за договором складського зберігання зерна № 40/11, укладеним між Первісним кредитором та Аграрним фондом. Таким чином, позивач просить суд стягнути з Аграрного фонду 4887,63 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/27260/14, судове засідання призначено на 26.01.2015 року.

21.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) отримано від позивача документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі, які долучені до матеріалів справи.

21.01.2015 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) отримано від відповідача письмові пояснення, в яких зазначено, що до Аграрного фонду дійсно надходив акт виконаних робіт до договору складського зберігання зерна від 08.04.2011 № 40/11 за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2014 р. на загальну суму 4887,63 грн., який у зв'язку з відсутністю фінансування не був переданий для здійснення оплати до Державної казначейської служби України. Також зазначив, що у зв'язку з відсутністю фінансування у Аграрного фонду відсутні кошти для здійснення оплати у розмірі 4887,63 грн. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі.

В судовому засіданні 26.01.2015 року представник позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви. Представник відповідача надав пояснення по суті спору, якими визнав позовні вимоги.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 26.01.2015 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2011 рок між ТОВ «Гусятинський елеватор» (Зерновий склад) та Аграрним фондом (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна № 40/11, відповідно до умов якого сторони погодили, що Поклажодавець зобов'язався передати на зберігання Зерновому складу зерно пшениці, кукурудзи (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку Поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язався прийняти таке зерно для зберігання на визначених договором умовах і в установлений строк повернути його Поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому договором та законодавством.

31.12.2011 року та 31.12.2012 року до вказаного договору сторонами укладено додаткові договори до договору складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 року.

Пунктом 4.4 договору, в редакції додаткового договору від 31.12.2011 року визначено, що Поклажодавець сплачує вартість послуг із зберігання зерна з дати передачі зерна Поклажодавця на зберігання Зерновому складу згідно актів приймання-передавання до договору складського зберігання зерна на підставі актів виконаних робіт, за умови надходження на рахунок Поклажлодавця коштів з Державного бюджету на зазначені цілі.

ТОВ «Гусятинський елеватор» видано Складські квитанції на зерно № 63 від 06.08.2012 року про прийняття на зберігання від Аграрного фонду жита 3 класу вагою 200000 кг, №1531 від 30.11.2011 року про прийняття на зберігання гречки 3 класу вагою 79293 кг.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що Аграрному фонду наданий ТОВ «Гусятинський елеватор» акт виконаних робіт з розрахунком обсягів коштів зберігання зерна за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2011 р. на загальну суму 4887,63 грн. Однак, Аграрний фонд не виконав своє зобов'язання щодо сплати грошових коштів перед ТОВ «Гусятинський елеватор» в розмірі 4887,63 грн. 29.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (новий кредитор) та ТОВ «Гусятинський елеватор» (первісний кредитор) укладено Договір № 454-05/14 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого сторони погодили, що договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, первісним кредитором новому кредиторові права вимоги, належного первісному кредиторові, в межах яких новий кредитор стає кредитором за договором складського зберігання зерна № 40/11, укладеним між Первісним кредитором та Аграрним фондом. Таким чином, позивач просить суд стягнути з Аграрного фонду 4887,63 грн.

Відповідач у поданих письмових поясненнях заявлені позивачем позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" підлягають задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору складського зберігання зерна № 40/11 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Гусятинський елеватор» складений акт виконаних робіт з розрахунком обсягів коштів зберігання зерна за період з 01.09.2014 р. по 30.09.2011 р. на загальну суму 4887,63 грн.

Відповідно до письмових пояснень Аграрного фонду, які долучені до матеріалів справи, до останнього дійсно надходив акт виконаних робіт до Договору складського зберігання зерна від 08.04.2011 № 40/11 на загальну суму 4887,63 грн., які у зв'язку з відсутністю фінансування не були передані для здійснення оплати.

Таким чином, суд зазначає, що заборгованість Аграрного фонду перед ТОВ «Гусятинський елеватор» за Договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 року становила 4887,63 грн.

Як встановлено судом, 29.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гусятинський елеватор» (первісний кредитор) було укладено Договір № 454-05/14 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого сторони погодили, що договір спрямований на регламентацію цивільних правовідносин, що виникають з приводу відступлення в порядку та на умовах, визначених договором та чинним законодавством України, первісним кредитором новому кредиторові права вимоги, належного первісному кредиторові, в межах яких новий кредитор стає кредитором за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 року, укладеним між Первісним кредитором та Аграрним фондом.

Пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 статті 516 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2014 року Публічним акціонерним товариством "Аграрний фонд" направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги, яке останнім отримано 02.10.2014 року за Вх. № 2908.

Суд не приймає заперечення відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування на сплату наявної заборгованості за договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 року в розмірі 4887,63 грн. з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Так, постановою Верховного Суду України від 15.05.2012 року по справі №11/446 встановлено, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, а тому, в даному випадку, суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо відсутності бюджетних коштів для настання у відповідача його грошового договірного зобов'язання з проведення розрахунків з позивачем.

З огляду на норму ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Господарський суд не приймає, зокрема, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ст.78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, що долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем позову, про яке зазначено у відповідній письмовій заяві, не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, вул. Б. Грінченка, 1, ) 4887 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят сім) грн. 63 коп. та судовий збір у розмірі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3.Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 29.01.2015р..

Суддя Грєхова О.А.