ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 914/3151/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Д. Новосад

суддів О. Михалюк

Г. Мельник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, № 14/2-1207 від 14.11.2014

на рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2014

у справі № 914/3151/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача: Підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго", м. Самбір Львівської області

про стягнення 515 853,28 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Єфременко О.О. - представник (довіреність №14-88 від 18.04.2014);

від відповідача: Горбачик О.П.- представник (довіреність №18 від 23.01.2015року);

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 13.11.2014 року у справі №914/3151/14 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 54681,19 грн. пені, 99973,52 грн. інфляційних нарахувань, 30501,35 грн. - 3% річних та 10317,07 грн. судового збору. Припинено провадження у справі у частині стягнення основного боргу у сумі 285958,06 грн. Відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 44739,16 грн..

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач у встановлені строки належним чином не виконав зобов'язання за Договором №13/3739-ТЕ-21 на купівлю-продаж природного газу, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість перед позивачем, на суму якої, згідно укладеного між сторонами Договору, нараховані інфляційні втрати, пеня та 3% річних згідно ст.625 ЦК України. При цьому, судом першої інстанції, оцінюючи документальні докази у справі, а також враховуючи виняткові та інші обставини в їх сукупності, встановлено підстави для зменшення розміру штрафних санкцій (пені) на 45%.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 13.11.2014 року в справі №914/3151/14, звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині відмови в стягненні пені в сумі 44739,16 грн.. та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити вимогу позивача про стягнення з відповідача частини пені в сумі 44739,16 грн..

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції винесене з неповним з'ясуванням обставин, що мали значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, що мали значення для справи. Зокрема зазначає, що господарський суд при вирішенні питання щодо зменшення пені та штрафу, повинен був об'єктивно оцінити, чи є дані випадки винятковими, виходячи з інтересів обох сторін, причини неналежного виконання або не виконання зобов'язання, невідповідності розміру нарахованих штрафних санкцій наслідкам порушення зобов'язання. Таким чином, на думку апелянта, судом неправильно застосовано ст. 83 ГПК України, ст. 551, 549 ЦК України та ст. 233 ГК України.

В свою чергу відповідачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував доводи апелянта, просив рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2014 року у справі №914/3151/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. При цьому зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, оскільки врахував саме ті виняткові фактори які є підставою для зменшення штрафних санкцій.

27.11.2014 автоматизованою системою документообігу суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", розподілено до розгляду судді-доповідачу Новосад Д.Ф.

З урахуванням положень ст. 4-6 ГПК України, п. 3.1.7 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 6 рішення зборів суддів (протокол № 6 від 28.12.2010) зі змінами, внесеними рішенням зборів суддів (протокол №13 від 03.08.2012), розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 в склад колегії по розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" введено суддів - Гриців В.М., Михалюк О.В..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 26.01.2015.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 у зв'язку з зайнятістю судді Гриців В.М. у складі іншої колегії суддів в склад колегії по розгляду апеляційної скарги ПАТ «НАК» «Нафтогаз України» введено суддю - Мельник Г.І..

В судове засідання 26.01.2015 з'явився представник апелянта, надав усні пояснення, аналогічні доводам апеляційної скарги, просив рішення місцевого суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.01.2015 заперечив доводи апелянта, з мотивів наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2014 року у справі №914/3151/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2014 року у справі №914/3151/14 слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 28 грудня 2012 року між сторонами укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13/3739-ТЕ-21, згідно якого (з урахуванням додаткової угоди №1 від 31.12.2013) позивач зобов'язався у період 2013-2014 році передати у власність відповідачу природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, для виробництва теплової енергії, яка повинна споживатися населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити переданий природний газ.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем передано протягом січня 2013 - червня 2014 року природний газ у обсязі 1349,792 тис. м3 на загальну суму 1767147,68грн., що підтверджується актами приймання - передачі від 31 січня 2013, 28 лютого 2013 року, 31 березня 2013 року, 30 квітня 2013 року, 24 січня 2014 року.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 6.1. укладеного між сторонами договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки.

Так, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідач в порушення умов договору не оплатив у повному обсязі вартість переданого йому газу у встановлені договором строки, у результаті чого виникла заборгованість у сумі 285 958,06 грн.

Проте, станом на час розгляду справи в суді, заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що підтверджується документальними доказами у справі (а.с.113).

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про припинення провадження у справі за відсутністю предмету спору згідно п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України у частині стягнення основної заборгованості у сумі 285958,06 грн..

Разом з тим, враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, в частині здійснення розрахунків за поставлений природний газ, у встановлені договором строки, позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 99420,35 грн., 3% річних в розмірі 30501,35 грн. та інфляційних втрат в розмірі 99973,52 грн..

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Таким чином, колегія суддів вважає, що якщо зобов'язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відтак, провівши перерахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 30501,35 грн. та інфляційних втрат у сумі 99973,52 грн..

Частинами 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України визначено, що: штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 7.2 договору, у разі невиконання відповідачем умов пункту 6.1. цього договору позивач має право не здійснювати поставку газу відповідачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання відповідачем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, позивач за порушення відповідачем умов договору та прострочення виконання зобов'язання нарахував пеню в сумі 99420,35 грн..

Поряд з цим, перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення господарським судом Львівської області норм чинного законодавства в частині зменшення розміру пені, колегією суддів встановлено, що такі є безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 509, статей 526, 629 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Кодексом також передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом (частина друга статті 551 Кодексу). Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина третя статті 551 Кодексу).

Крім цього, п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з наступними змінами і доповненнями) визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України.

Разом з тим, зменшуючи розмір пені судом враховано наступне:

1) несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань за Договором має місце лише з урахуванням об'єктивних та незалежних від відповідача факторів, а саме: різниці у тарифах у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувались органами місцевого самоврядування; невідшкодування такої різниці з місцевого бюджету; значної заборгованості населення;

2) пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобов'язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому при зменшенні розміру пені позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані. Крім стягнення пені позивач нараховує та стягує 3% річних та інфляційні втрати, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем;

3) відповідач не ухиляється від повернення заборгованості позивачу, що підтверджується сплатою основної суми заборгованості;

4) Договір №13/3739-ТЕ-21 на купівлю-продаж природного газу укладений з метою постачання теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками;

5) Підприємство теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго" опинилося у важкому фінансово-економічному становищі, що підтверджено звітом про фінансові результати, згідно якого станом на 01.10.2014р. збитки становлять 1345,0 тис. грн.;

6) додаткові збитки ПТМ «Самбіртеплокомуненерго» призведуть до суттєвого фінансового навантаження на теплогенеруюче підприємство, що, в свою чергу, негативно вплине на розвиток системи теплопостачання в цілому та технічного стану мереж зокрема.

При цьому, сплата надмірно великих штрафних санкцій в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного надання послуг з теплопостачання соціальних сфер.

Таким чином, з врахуванням документальних доказів у справі, колегією суддів встановлено виняткові та інші обставини, які в сукупності можуть бути підставою в даному випадку для зменшення розміру пені, водночас зменшення розміру штрафних санкцій на 45% є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому.

З врахуванням викладеного, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення розміру штрафних санкцій на 45% та стягнення з відповідача на користь позивача 54681,19 грн. пені, оскільки при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки судом дотримано баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір неустойки.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного місцевим господарським судом вірно проаналізовано та надано оцінку обставинам справи. Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2014 у справі №914/3151/14 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 13.11.2014 року у справі №914/3151/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлений 29.01.2015 р.

Головуючий-суддя Д.Новосад

Судді О.Михалюк

Г.Мельник