ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 914/1570/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Д. Новосад

суддів О. Михалюк

Г. Мельник

розглянувши апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ, № 288/11 від 11.11.2014 року

на рішення господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року

у справі № 914/1570/14

за позовом: Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Судова Вишня, Львівська область

про стягнення 125 178,85 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Карпюк Н.А. - представник (довіреності в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_4 - представник (довіреності в матеріалах справи).

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року у справі № 914/1570/14 (колегія судів: головуючий-суддя Мазовіта А.Б., судді Сухович Ю.О., Кидисюк Р.А.) в задоволенні позовних вимог Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року у справі № 914/1570/14 Спільне українсько-німецьке підприємство «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю оскаржило його в апеляційному порядку. Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що прийняте судом першої інстанції рішення прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Позивач у поданій апеляційній скарзі звертає увагу на те, що предметом спору є кошти, перераховані апелянтом відповідачу помилково, без будь-яких на те правових підстав. Зокрема, зазначає, що відповідач надав суду Договір про відступлення права вимоги № 14-1/03/14 від 14.03.2014 року, на підставі якого у останнього виникло право вимоги коштів, однак позивачу про існування даного договору стало відомо лише в судовому засіданні. Крім того, відповідач не надав жодного первинного бухгалтерського документа на підтвердження наявності боргу, право вимоги на який передається відповідачу. Відтак, скаржник вважає, що обставини, які мають значення для справи (наявність боргу апелянта перед Цедентом), які місцевий господарський суд визнав встановленими, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають реальним обставинам справи.

На підставі наведеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року у справі № 914/1570/14 повністю та прийняти нове рішення, яким стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю загальну суму боргу в розмірі 125 178, 85 грн..

25.11.2014 року автоматизованою системою документообігу суду апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Київ, № 288/11 від 11.11.2014 року, розподілено до розгляду судді-доповідачу Новосад Д.Ф..

З урахуванням положень ст. 4-6 ГПК України, п. 3.1.7 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 6 рішення зборів суддів (протокол № 6 від 28.12.2010 року) зі змінами, внесеними рішенням зборів суддів (протокол № 13 від 03.08.2012 року), розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2014 року в склад колегії по розгляду апеляційної скарги Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю введено суддів - Гриців В.М., Михалюк О.В..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2014 року клопотання Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2014 року подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 26.01.2015 року.

Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2,- правом, наданим ст. 96 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У зв'язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні судді Гриців В.М., розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 року в склад колегії суддів для розгляду апеляційної скарги Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю введено суддю - Мельник Г.І..

В судове засідання 26.01.2015 року з'явилися представники позивача та відповідача, яким роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 22, 28 ГПК України. Відводів складу суду не заявлено.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача в судовому засіданні, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Львівської області від 20.10.2014 року у справі № 914/1570/14 слід залишити без змін.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2011 року було укладено договір № 01/2011 між Спільним українсько-німецьким підприємством «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (замовник) та MK Serwices Mariusz Kisielewicz (виконавець). Згідно даного договору замовник надає послуги з доставки, зберігання і обробки замовлень в м. Jaroslaw (Польща), зокрема, послуги з доставки замовлень на адресу замовника. Позивач факт укладення даного договору та надання за цим договором послуг не оспорював.

Крім того, між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) та MK Serwices Mariusz Kisielewicz (замовник) було укладено договір № 01/13 від 04.01.2013 року на організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 1.1. даного Договору виконавець брав на себе зобов'язання доставляти ввірений йому для перевезення вантаж до пункту призначення (згідно з товарно-супровідними документами) у встановлений цим договором термін і передавати його уповноваженим на отримання вантажу особам, а замовник зобов'язувався оплатити послуги виконавця згідно з погодженими сторонами тарифами.

Як встановлено судом першої інстанції і з чим погоджується Львівський апеляційний господарський суд відповідачем на замовлення MK Serwices Mariusz Kisielewicz надано послуги з перевезення вантажу, даний факт підтверджується заявками на перевезення вантажу (№ 45 від 16.08.2013 року, № 50 від 18.09.2013 року, № 56 від 29.10.2013 року, № 59 від 14.11.2013 року, № 60 від 19.11.2013 року, № 63 від 25.11.2013 року, № 70 від 20.12.2013 року, № 73 від 20.12.2013 року), міжнародним товарно-транспортними накладним (CMR), складеними 14.08.2013 року, 13.09.2013 року, 17.10.2013 року, 29.10.2013 року, 06.11.2013 року, 07.11.2013 року, 27.11.2013 року, 02.12.2013 року; підписаними сторонами актами виконаних робіт (№ 45 від 23.08.2013 року, № 50 від 25.09.2013 року, № 56 від 06.11.2013 року, № 59 від 20.11.2013 року, № 60 від 25.11.2013 року, № 63 від 29.11.2013 року, № 73 від 25.12.2013 року), рахунками на оплату (№ 45/01/13 від 23.08.2013 року, № 50/01/13 від 25.09.2013 року, № 55/01/13 від 01.10.2013 року, № 56/01/13 від 06.11.2013 року, № 59/01/13 від 20.11.2013 року, № 60/01/13 від 25.11.2013 року, № 63/01/13 від 29.11.2013 року, № 70/01/13 від 20.12.2013 року, № 73/01/13 від 25.12.2013 року).

Слід також зазначити, що згідно товарно-транспортних накладних (CMR) одержувачем вантажу зазначений позивач.

Крім того, апелянт листом від 14.03.2014 року звернувся до MK Serwices Mariusz Kisielewicz, згідно якого просив підтвердження відвантаження товару Glenmorangie, що був відвантажений відповідачу відповідно до інвойсу № 560199707 від 16.12.2013 року, ЦМР № 00312 від 18.12.2013 року, крім того гарантував здійснити оплату в розмірі 8 900,00 Євро не пізніше 21.03.2014 року.

Згідно Договору-розписки, оформленого 14.03.2014 року MK Serwices Mariusz Kisielewicz, СП Марком (м. Київ, пров. Нестерівський, 7/9) заборгував MK Serwices Mariusz Kisielewicz за надані послуги суму в розмірі 8 900 Євро.

Оскільки, відповідну суму коштів MK Serwices Mariusz Kisielewicz заборгувало Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1), який в свою чергу здійснював міжнародні вантажні перевезення для позивача.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до гарантійного листа СП Марком від 14.03.2014 року MK Serwices Mariusz Kisielewicz уповноважує Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 отримати відповідні кошти на його банківський рахунок (р/р НОМЕР_2 в «Приватбанк», МФО 325321) без його посередництва, відповідно до договору-розписки СП Марком виставлено рахунок на відповідну суму коштів.

Також, MK Serwices Mariusz Kisielewicz гарантував, що не матиме претензій до СП Марком щодо даного боргу, та відвантажити товар Glenmorangie згідно інвойсу № 560199707 від 16.12.2013 року.

Крім того, в матеріалах справи, міститься договір про відступлення права вимоги № 14-1/03/14 від 14.03.2014 року укладений між MK Serwices Mariusz Kisielewicz (цедент) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (цесіонарієм).

Пунктом 1.1. даного договору передбачено, що цедент, який виступав експедитором по договору транспортного експедирування № 01/2011 від 01.06.2011 роу, згідно гарантійного листа від 14.03.2014 року, інвойсу № 560199707, CMR № 00312, про надання послуг транспортного експедирування Спільному українсько-німецькому підприємству «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю передає, а цесіонарій приймає на себе право вимоги від боржника виконання зобов'язань за основним договором, що належить цеденту.

Згідно п. 1.2. Договору, цесіонарій одержує право вимагати (замість цедента) від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору, зокрема, суму основного боргу 124 000 грн..

Ціна права вимоги, що передається за цим договором, від цедента до цесіонарія визначена сторонами у сумі 124 000 грн. (п. 1.3. договору про відступлення права вимоги).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.03.2014 року позивач, відповідно до рахунку № 321 від 14.03.2014 року, перерахував на рахунок відповідача кошти в розмірі 124 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 815 від 14.03.2014 року.

Крім того, позивач листом від 14.03.2014 року повідомив MK Serwices Mariusz Kisielewicz про те, що оплату в розмірі 124 000 грн. згідно платіжного доручення № 815 від 14.03.2014 року здійснено на реквізити уповноваженої ним особи, згідно наданої ним інформації - ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2, МФО 325321, «Приватбанк»).

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано при розгляді спору норму п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, відповідно до якої, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 509 ЦК України визначено поняття зобов'язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується із застосуванням судом першої інстанції вищенаведених норм законодавства, згідно яких вбачається, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступлення права вимоги є можливим за умови її дійсності.

Слід зазначити, що доказів того, що договір про відступлення права вимоги № 14-1/03/14 від 14.03.2014 року визнаний судом недійсним чи оспорювався, сторонами надано не було. А відтак, відповідач отримав право вимоги до позивача у розмірі 124 000 грн..

З урахуванням вищенаведеного, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що кошти, перераховані апелянтом відповідачу помилково і без будь-яких на те правових підстав, не відповідає дійсності та не знаходить свого відображення в матеріалах справи.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що кошти в розмірі 124 000 грн. набуто відповідачем на правовій підставі, а відтак, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду зазначає, що посилання апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, є безпідставними, документально не обґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на законодавстві, а відтак, скаржник, в порушення вимоги ст.ст. 33, 34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі вищезазначеного місцевим господарським судом вірно проаналізовано та надано оцінку обставинам справи. Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області від 20.10.2014 у справі № 914/1570/14 прийняте на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Посилання апелянта, викладені ним в апеляційні скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою, у відповідності до ст. 104 ГПК України, для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 1, 21, 33, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 20.10.2014 у справі № 914/1570/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Спільного українсько-німецького підприємства «Марком» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю - без задоволення.

2. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови виготовлено 30.01.2015 року

Головуючий-суддя Д. Новосад

Суддя О. Михалюк

Суддя Г. Мельник