РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/23580/14 19.01.15
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор"

про стягнення 231 632,36 грн.

Представники сторін:

від позивача: Фрейдун О.М.- представник за довіреністю № 362 від 24.03.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" про стягнення 231 632,36 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між дочірнім підприємством "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Харківськіою філією державного підприємства інституту "Укрдіпродор"- "Харківдіпрошлях" (який є відокремленим підрозділом відповідача без статусу юридичної особи) укладено договір № 4-к про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач власник надає послуги по експлуатаційному обслуговуванню приміщень відповідача як замовника, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Асхарова, 2, а замовник бере участь у витратах відповідно до займаної робочої площі 531,2 кв. м. якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих власником за цим договором.

Відповідно до п. 2.2.2. договору замовник зобов'язується розрахунки за воду, електроенергію та тепло здійснюються авансом до початку розрахункового періоду шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника з розрахунку попередніх платежів.

Згідно з п. 2.2.3 договору замовник зобов'язується плату за експлуатаційні послуги, відповідно до займаної площі вносити на рахунок власника на протязі 3-х робочих днів після отримання акту та рахунку-фактури.

Позивач надав замовнику акти та рахунки-фактури, які додані до позовної заяви. Відповідач не виконав умови договору в частині оплати і заборгованість відповідача становить 196 406,63 грн.

У зв'язку із невиконанням позичальником умов договору № 4-к про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 року позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 196 406,63 грн., три проценти річних у сумі 5 155,22 грн. та індекс інфляції в розмірі 30 070,51 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.10.2014 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 17.11.2014 року.

Представник позивача в судове засідання 17.11.2014 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 017, але 13.11.2014 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справу та пояснення по справі.

Представник відповідача з'явився у судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.11.2014 року розгляд справи відкладено на 02.12.2014 року.

Представник відповідача в судове засідання 02.12.2014 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 011, але 01.12.2014 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справу та клопотання про витребування доказів по справі.

У витребуванні вказаних у клопотанні відповідача документів суд відмовляє, оскільки частину документів суд витребовував ухвалою про порушення провадження у справі від 30.10.2014 року, а інші документи, вказані у клопотанні, не мають значення для вирішення справи по суті та не можуть підтвердити обставини, що входять до предмету доказування.

Представник позивача з'явився у судове засідання.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 02.12.2014 року розгляд справи відкладено на 16.12.2014 року.

У судове засідання 16.12.2014 року з'явились представники сторін.

Представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для вирішення спору мирним шляхом.

Представник позивача проти даного клопотання не заперечував.

Представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Суд задовольнив клопотання представників сторін про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 16.12.2014 року оголошено перерву до 19.01.2015 року.

В судове засідання 19.01.2015 року представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між дочірнім підприємством "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" та Харківською філією державного підприємства інституту "Укрдіпродор"- "Харківдіпрошлях" (який є відокремленим підрозділом відповідача без статусу юридичної особи) укладено договір № 4-к про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач власник надає послуги по експлуатаційному обслуговуванню приміщень відповідача як замовника, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Асхарова, 2, а замовник бере участь у витратах відповідно до займаної робочої площі 531,2 кв. м. якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих власником за цим договором.

Дослідивши зміст спірного договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1.2. договору замовник має на своєму балансі приміщення, що розташовані на 5 поверсі ІЛК (інженерно-лабораторний корпус), робочою площею 531,2 кв. м. балансовою вартістю згідно акту приймання-передачі основних фондів, затвердженого Корпорацією «Укравтодор» 12.09.2000-13758,13 грн. Приміщення використовується для адміністративних цілей.

Відповідно до п. 2.1.1. договору власник ІЛК зобов'язується забезпечити виконання комплексу робіт, пов'язаних з обслуговуванням та утриманням приміщень замовника, створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності замовником та його співробітникам, згідно з вимогами чинного законодавства про користування будівлями.

П. 2.1.2. договору передбачено, що власник зобов'язується забезпечити надання замовнику експлуатаційних послуг: каналізація; холодна вода; вивіз сміття; обслуговування ліфтів; дезінфекція приміщень; електрична енергія, теплова енергія та обслуговування адмінкорпусу.

Цей договір вступає в силу з 01.01.2007 року і діє до 28.12.2007 року (п.6.1 договору).

П. 6.2. договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

У відповідності до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.2.2. договору замовник зобов'язується розрахунки за воду, електроенергію та тепло здійснюються авансом до початку розрахункового періоду шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника з розрахунку попередніх платежів.

Згідно з п. 2.2.3 договору замовник зобов'язується плату за експлуатаційні послуги, відповідно до займаної площі вносити на рахунок власника на протязі 3-х робочих днів після отримання акту та рахунку-фактури.

На виконання умов п. 2.2.3 договору, позивач надав експлуатаційні послуги, а відповідач прийняв експлуатаційні послуги, що підтверджується наступними актами:

акт № 32_0000066 від 30.04.2013 року, частково на суму 5 099,36 грн. (загальна сума акту 12 260,75 грн.) за експлуатаційні послуги квітень 2013 року;

акт № 32_0000097 від 31.05.2013 року на суму 9 335,36 грн. за експлуатаційні послуги за травень 2013 року;

акт № 32_0000114 від 30.06.2013 року на суму 12 157,34 грн. за експлуатаційні послуги червень 2013 року;

акт № 32_0000164 від 31.07.2013 року на суму 11 650,03 грн. за експлуатаційні послуги за липень 2013 року;

акт № 32_0000185 від 31.08.2013 року на суму 11 397,67 грн. за експлуатаційні послуги за серпень 2013 року;

акт № 32_0000202 від 30.09.2013 року на суму 10 437,52 грн. за експлуатаційні послуги за вересень 2013 року;

акт № 32_0000227 від 31.10.2013 року на суму 14 486,28 грн. за експлуатаційні послуги за жовтень 2013 року;

акт № 32_0000267 від 30.11.2013 року на суму 17 286,73 грн. за експлуатаційні послуги за листопад 2013 року;

акт № 32_0000316 від 31.12.2013 року на суму 20 800,37 грн. за експлуатаційні послуги;

акт № 32_0000009 від 31.01.2014 року на суму 28 680,88 грн. за експлуатаційні послуги;

акт № 32_0000021 від 28.02.2014 року на суму 21 541,07 грн. за експлуатаційні послуги;

акт № 32_0000032 від 31.03.2014 року на суму 16 050,38 грн. за експлуатаційні послуги;

акт № 32_0000047 від 30.04.2014 року на суму 10 777,01 грн. за експлуатаційні послуги за квітень;

акт № 32_0000062 від 31.05.2014 року на суму 6 706,63 грн. за експлуатаційні послуги за травень 2014 року.

Вказані акти прийняті та підписані відповідачем та проставлена відповідна печатка.

Також позивачем було надано відповідачеві рахунки-фактури для сплати експлуатаційних послуг, а саме:

№ 32_0000066 від 30.04.2013 року на суму 12 260,75 грн. за експлуатаційні послуги квітень 2013 року;

№ 32_0000114 від 30.06.2013 року на суму 12 157,34 грн. за експлуатаційні послуги червень 2013 року;

№ 32_0000097 від 31.05.2013 року на суму 9335,36 грн. за експлуатаційні послуги травень 2013 року;

№ 32_0000164 від 31.07.2013 року на суму 11 650,03 грн. за експлуатаційні послуги липень 2013 року;

№ 32_0000185 від 31.08.2013 року на суму 11 397,67 грн. за експлуатаційні послуги серпень 2013 року;

№ 32_0000202 від 30.09.2013 року на суму 10 437,52 грн. за експлуатаційні послуги за вересень;

№ 32_0000227 від 31.10.2013 року на суму 14 486,28 грн. за експлуатаційні послуги за жовтень;

№ 32_0000267 від 30.11.2013 року на суму 17 286,73 грн. за експлуатаційні послуги за листопад;

№ 32_0000316 від 31.12.2013 року на суму 20 800,37 грн. за експлуатаційні послуги;

№ 32_0000009 від 31.01.2014 року на суму 28 680,88 грн. за експлуатаційні послуги;

№ 32_0000021 від 28.02.2014 року на суму 21 541,07 грн. за експлуатаційні послуги;

№ 32_0000032 від 31.03.2014 року на суму 16 050,38 грн. за експлуатаційні послуги;

№ 32_0000047 від 30.04.2014 року на суму 10 777,01 грн. за експлуатаційні послуги за квітень;

№ 32_0000062 від 31.05.2014 року на суму 6 706,63 грн. за експлуатаційні послуги за травень 2014 року;

Відповідач не виконав умови договору в частині оплати і заборгованість відповідача становить 196 406,63 грн. відповідно до вказаних вище актів та рахунків-фактур.

Щодо твердження відповідача, що аналогічний спір між тими ж сторонами про той же предмет спору і з тих же підстав та за аналогічний період вже розглядався Господарським судом м. Києва по справі № 910/9969/14 судом встановлено, що заява дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про збільшення позовних вимог по справі № 910/9969/14 в частині стягнення з відповідача заборгованості за квітень 2013 (частково) по травень 2014 року залишена без розгляду ухвалою господарського суду м. Києва від 15.07.2014 року за позовом дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор".

Таким чином, позивач має право звертатись з окремим позовом до господарського суду про стягнення заборгованості за квітень 2013 (частково) по травень 2014 року по договору № 4-к про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності заборгованості за квітень 2013 (частково) по травень 2014 року по договору № 4-к про надання експлуатаційних послуг від 01.01.2007 року у відповідача перед позивачем в сумі 196 406,63 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростовано, тому позовні вимоги в цій частині визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконання грошових зобов'язань за договором, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 5 155,22 грн. та індекс інфляції в розмірі 30 070,51 грн.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на п. 2.2.3 договору, розрахунок трьох процентів річних:

Акт №, датаСума боргу, грн.Період простроченняКількість днів простроченняЗагальна сума процентів
№ 32_0000066 від 30.04.2013 5099,3613.05.2013-24.10.2014530 222,14
№ 32_0000097 від 31.05.20139335,3606.06.2013-24.10.,25
№ 32_0000114 від 30.06.201312157,3404.07.2013-24.10.,63
№ 32_0000164 від 31.07.201311650,0306.08.2013-24.10.,10
№ 32_0000185 від 31.08.201311397,6705.09.2013-24.10.,77
№ 32_0000202 від 30.09.201310437,5204.10.2013-24.10.,14
№ 32_0000227 від 31.10.201314486,2806.11.2013-24.10.,30
№ 32_0000267 від 30.11.201317286,7305.12.2013-24.10.,35
№ 32_0000316 від 31.12.201320800,3714.01.2013-24.10.,53
№ 32_0000009 від 31.01.201428680,8806.02.2014-24.10.,26
№ 32_0000021 від 28.02.201421541,0706.03.2014-24.10.,53
№ 32_0000032 від 31.03.201416050,3804.04.2014-24.10.,12
№ 32_0000047 від 30.04.201410777,0108.05.2014-24.10.,58
№ 32_0000062 від 31.05.20146706,6305.06.2014-24.10.201414278,27

Таким чином, розмір трьох процентів річних за перерахунком суду становить 5 125,97 грн. та підлягає задоволенню.

Вимога позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в розмірі 29,25 грн. не підлягає задоволенню.

Суд погоджується з розрахунком інфляційних нарахувань, загальна сума яких становить 30 070,51 грн. наданим позивачем і вважає його обґрунтованим, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 16.01.2014, № 719-VII, який опублікований 21.01.2014 року, з 1 січня 2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Судом встановлено, що платіжне доручення про сплату судового збору № 986 від 03.07.2014 року, яке додане до позовної заяви, частково враховано судом у справі № 910/9969/14 за позовом дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" у сумі 1 676,64 грн. та позивачеві ухвалою господарського суду м. Києва від 04.11.2014 року по справі № 910/9969/14 повернено судовий збір у сумі 3 903,36 грн., що загалом становить 5 580 грн.

Таким чином, оскільки ціна позову становить 231 632,36 грн., отже, сума судового збору за подання даного позову має складати 4 632,65 грн. та підлягає стягненню з позивача в дохід Державного бюджету України.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 2 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного підприємства - Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" (03037, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 39/1; ідентифікаційний код 05416892) на користь дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (61202, м. Харків, вулиця Ахсарова, будинок 2, ідентифікаційний код 31941174) заборгованість в розмірі 196 406,63 (сто дев'яносто шість тисяч чотириста шість) грн. 63 коп., три проценти річних у сумі 5 125 (п'ять тисяч сто двадцять п'ять) грн. 97 коп., індекс інфляції в розмірі 30 070 (тридцять тисяч сімдесят) грн. 51 коп. та судовий збір в розмірі 4 632 (чотири тисячі шістсот тридцять дві) грн. 05 коп.

3. Стягнути товариства з дочірнього підприємства "Харківський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (61202, м. Харків, вулиця Ахсарова, будинок 2, ідентифікаційний код 31941174) в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 632 (чотири тисячі шістсот тридцять дві) грн. 65 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 29.01.2015 року.

Суддя С.М. Мудрий