Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

27 січня 2015 р. Справа № 927/1880/14

Позивач: Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації,

вул. Бєлінського, 11, м. Чернігів, 14000

Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси",

вул. Кирпоноса, 7, м. Чернігів, 14000

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Будспец",

вул. Кирпоноса, 7, м. Чернігів, 14000

за участю прокуратури Чернігівської області

про визнання недійсним договору

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: Любенко І.Г. (довіреність № 1-01/798 від 10 червня 2014 року);

відповідача-1: Барило О.М. (довіреність № 7-К від 2 червня 2014 року);

відповідача-2: Здор Ю.В.(довіреність № 5 від 1 грудня 2014 року);

за участю: Оліфір А.В. - прокурора відділу прокуратури Чернігівської області (посвідчення №010890 від 23 жовтня 2012 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського кодексу України у судовому засіданні 28 жовтня 2014 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Департаментом інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будспец" про визнання недійсним договору №2 від 17 листопада 2014 року про відступлення права вимоги, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будспец".

У судовому засіданні 18 грудня 2015 року суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити обґрунтовуючи свої вимоги тим, що умови договору №2 про відступлення права вимоги від 17 листопада 2014 року не відповідають вимогам закону; наявні підстави недійсності правочинів, передбачені ст.. 207 Господарського кодексу України та статями 203, 215 Цивільного кодексу України, а тому даний договір повинен бути визнаний недійсним також посилається на те, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора. Згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Таким чином неможливо передати від первісного кредитора новому кредитору права на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які повинні виникнути після прийняття рішення господарським судом, оскільки обсяг прав, що переходять до нового кредитора, встановлюються на момент переходу, тобто неможливо передати право, яке ще не належить первісному кредитору. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Прокурор підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вказаний договір про відступлення права вимоги укладено з порушенням чинного законодавства а також суперечить державі в особі Департаменту. Договір про відступлення права вимоги, укладено у зв'язку з несплатою заборгованості Департаментом за роботи, виконані згідно договору від 13 жовтня 2011 року № 60 та укладено за результатами проведення процедури державної закупівлі, на даний час цей договір є діючим, а сторони повинні і надалі виконувати взяті на себе зобов'язання, зокрема щодо виконання передбачених договором будівельно-монтажних робіт. Договір про відступлення права вимоги № 2 від 17 листопада 2014 року не погоджено з Департаментом. Окрім цього, відповідно до ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, в т.ч. внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за право чином ( відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заборгованість за первісним договором згідно актів приймання виконаних підрядних робіт виникла у сумі 692465,40 грн., саме зазначена сума на сьогоднішній день рахується як кредиторська заборгованість у Департаменті. Відповідно до п.п. 1.2,1.3 договору №2 від 17 листопада 2014 року новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплатити грошові кошти у розмірі 841582,20грн., з яких 33 864,40 грн. - 3% річних від простроченої суми, 115 252,40 грн. - інфляційні втрати. Таким чином, в порушення ч.2 ст. 203 Цивільного кодексу України до договору про відступлення права вимоги відповідачами включено неузгоджену суму коштів, яка складається із суми 3% річних - 33864,40 грн. та інфляційних втрат 115252,40 грн. У частині 2 ст. 193 Господарського кодексу України зазначено, що кожна с Відповідно до ст.. 517 Цивільного Кодексу України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Однак, порушуючи вказані норми цивільного права, на вимогу Департаменту таких документів ні товариством з обмеженою відповідальністю „Будспеценергоресурси" ні товариством з обмеженою відповідальністю „Будспец" надано не було. Таким чином доводи позивача є достатніми та обґрунтованими для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги №2 від 17 листопада 2014 року.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні і відзиві на позовну заяву №239 від 16 грудня 2014 року позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону та просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення представник обґрунтовує тим, що не є обов'язковою умовою для укладання договору про відступлення права вимоги наявність раніше виниклих зобов'язань між первісним та новим кредитором, заміна кредитора у зобов'язанні щодо сплати грошових коштів не є заміною сторони у договорі №60 від 13 жовтня 2011 року та товариство з обмеженою відповідальністю „Будспеценергоресурси" продовжує бути стороною у даному договорі. Посилання позивача на те, що у відповідності до пунктів 7.1, 7.4 договору у зв'язку з ненадходженням коштів з обласного бюджету він не несе відповідальності за нефінансування робіт по об'єкту, а отже не може вважатися боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання є безпідставними. Товариством з обмеженою відповідальністю „Будспеценергоресурси" у відповідності до умов договору №2 про відступлення права вимоги не передавало товариству з обмеженою відповідальністю "Будспец" будь-яких прав на вимогу від Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації сплати штрафних санкцій. Сплата 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України є обов'язком боржника, а не його правом. В даній статті жодним чином не зазначено про те, що право на отримання від боржника 3% річних та інфляційних втрат виникає лише після прийняття судом відповідного рішення. Таким чином, посилання позивача на те, що право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає тільки після прийняття рішення господарським судом є помилковим. Наявність заперечень боржника щодо обсягів заборгованості перед первісним чи новим кредитором не є законодавчо визначеною підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні і відзиві на позовну заяву №58 від 17 грудня 2014 року позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону та просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення представник обґрунтовує тим, що не є обов'язковою умовою для укладання договору про відступлення права вимоги наявність раніше виниклих зобов'язань між первісним та новим кредитором, заміна кредитора у зобов'язанні щодо сплати грошових коштів не є заміною сторони у договорі №60 від 13 жовтня 2011 року та товариство з обмеженою відповідальністю „Будспеценергоресурси" продовжує бути стороною у даному договорі. Посилання позивача на те, що у відповідності до пунктів 7.1, 7.4 договору у зв'язку з ненадходженням коштів з обласного бюджету він не несе відповідальності за нефінансування робіт по об'єкту, а отже не може вважатися боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання є безпідставними. Товариством з обмеженою відповідальністю „Будспеценергоресурси" у відповідності до умов договору №2 про відступлення права вимоги не передавало товариству з обмеженою відповідальністю "Будспец" будь-яких прав на вимогу від Департаменту інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації сплати штрафних санкцій. Сплата 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України є обов'язком боржника, а не його правом. В даній статті жодним чином не зазначено про те, що право на отримання від боржника 3% річних та інфляційних втрат виникає лише після прийняття судом відповідного рішення. Таким чином, посилання позивача на те, що право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає тільки після прийняття рішення господарським судом є помилковим. Наявність заперечень боржника щодо обсягів заборгованості перед первісним чи новим кредитором не є законодавчо визначеною підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив:

17 листопада 2014 року між відповідачами укладений договір №2 відступлення права вимоги, за яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" ( далі - Первісний кредитор) відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Будспец" (далі - Новий кредитор) набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору № 60 про закупівлю товарів (робіт - послуг) за державні кошти „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського району (будівництво)" від 13 жовтня 2011 року ( далі - Основний договір), укладеного між Первісним кредитором та Управлінням капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації, яке з 02 червня 2014 року перейменовано на Департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації ( далі - Боржник).

Відповідно до п.1.2 договору Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі 81582,20грн. за виконані Первісним кредитором у грудні 2012 року роботи у відповідності до акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року форми № КБ-2в від 20 грудня 2012 року згідно умов Основного договору з врахуванням 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат.

Згідно з п.1.3. договору про відступлення права вимоги сума грошових зобов'язань боржника за основним договором, що передаються за цим договором від Первісного кредитора до Нового кредитора становить 841582,20грн., з яких 1692465,40грн. - вартість виконаних робіт, 33864,40грн. - 3%річних від простроченої суми та 115252,40грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Можливість зміни кредитора у зобов'язанні на іншу особу передбачена статтею 512 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

13 жовтня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Будспеценергоресурси" (відповідач 1) та управлінням капітального будівництва Чернігівської облдержадміністрації (замовник), яке розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації від 02 червня 2014 року № 303 перейменоване в департамент інвестиційного розвитку та капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації (позивач) укладений договір № 60 про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти „Загальноосвітня школа І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського району (надалі - договір) ( а.с.29-31).

Згідно п.1.1 договору відповідач1 зобов'язується у 2011 -2012 році виконати замовникові роботи, зазначені в документації конкурсних торгів, а замовник прийняти і оплатити такі роботи у термін та за цінами, які зазначені в договірній ціні, що додається до договору і є його невід'ємною частиною.

Відповідач-1 зобов'язується своїми силами і засобами виконати: будівельно-монтажні роботи з будівництва загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Мазеве, Семенівського, згідно затвердженої у встановленому порядку проектно - кошторисної документації, яка надається замовником відповідачу до початку робіт, а також здати в експлуатацію в установлений строк у відповідності до договірних зобов'язань затвердженої проектно-кошторисної документації, діючих ДБН і правил, інших нормативних актів у сфері будівництва об'єкту: будівництво загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського району. Позивач зобов'язався прийняти виконані роботи і оплатити їх згідно з умовами договору (розділ І договору).

Згідно з п.п. 3.3., 3.4 договору фінансування робіт здійснюється за рахунок субвенцій на соціально-економічний розвиток. Загальна вартість будівельно-монтажних робіт та інших витрат, які виконуються відповідачем 1 в 2011 році за даним договором складає 915276,40грн.

Відповідно до п. 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати в розмірі 30% від договірної ціни - 274582,00 грн. та подальшої поетапної оплати замовником виконаних робіт. Остаточна оплата робіт проводиться після прийняття збудованого об'єкта та/або виконаних робіт, якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін. Відповідач1 не пізніше 25 числа звітного місяця, передає уповноваженому представникові замовника акт приймання виконаних робіт (форма № КБ-2в) та довідку про вартість робіт (форма № КБ-3).

20 грудня 2012 року сторонами цього договору підписані акт приймання виконаних будівельних робіт та довідка про вартість виконаних будівельних робіт. Згідно з актом підрядник (відповідач1) здав, а замовник (позивач) прийняв робіт з будівництва загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня на 108 учнівських місць, с. Машеве, Семенівського на суму 692465,40грн. (а.с.122-125).

В силу ч. 1 ст. 837 та ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

На підставі вищевикладеного, відповідач 1 став первісним кредитором позивача в договорі підряду № 60 від 13 жовтня 2011 року. Первісний кредитор може передати свої права іншій особі на підставі ст. 512 Цивільного кодексу України. При цьому, до нового кредитора переходить не тільки саме право вимоги виконання боржником обов'язку, а й право вимагати сплати 3% річних та інфляційних, оскільки такі відшкодування передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

Суд вважає, що у договорі № 2 про відступлення права вимоги зазначені граничні розмірі сум по кожному з платежів, права вимоги за яким відступлені первісним кредитором новому, та які новий кредитор вправі вимагати від боржника.

Чинне законодавство не пов'язує можливість укладення договорів відступлення права вимоги зі строками (термінами) виконання зобов'язання, рішеннями судів, за якими б визначалися суми боргу.

Згідно з ст. 515 Цивільного кодексу України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Однак зобов'язання по сплаті коштів за виконані роботи нерозривно не пов'язані з особою кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Іншого договором або законом не встановлено.

Відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов'язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов'язанні, а не заміна сторони в договорі, а відтак первісний кредитор продовжує залишатися зобов'язаною особою за основним договором за відсутності доказів переведення боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Не надання документів, які засвідчують права, що передаються не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки такі дії можуть вчинятися після укладення договору. Необхідною ж умовою визнання договору недійсним є недодержання стороною (сторонами) законодавства саме в момент вчинення правочину.

За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, а також керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

У позовних вимогах відмовити повністю.

Повне рішення складено 30 січня 2015 року.

Суддя В.В. Моцьор

.