ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 р. Справа № 917/2568/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Насіння" (вул. Міщенка, буд. 2, м. Полтава, 36011)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" (вул. Б.Хмельницького, буд. 34, кв. 63, м. Полтава, 36037)

про стягнення 99 968,27 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: Гришина О.О., дов. № 822 від 23.12.2014р.

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 99968,27 грн., у тому числі 48100,00 грн.- матеріальної шкоди, 2361,44 грн. - пені, 48100,00 грн. - штрафу, 1154,40 грн. - інфляційних, 252,43 грн. - 3 % річних, нарахованих в зв"язку з неоплатою товару згідно договору купівлі-продажу № 331 від 16.09.2014р..

Відповідач правом на подання відзиву згідно ст. 59 ГПК України не скористався, заперечень по суті спору суду не надав.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" зареєстроване, як юридична особа, за адресою: вул. Б.Хмельницького, буд. 34, кв. 63, м. Полтава, 36037 (а.с.19).

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений, що підтверджується поштовими повідомленнями від 10.12.2014р., від 21.01.2015р. надісланим на юридичну адресу відповідача згідно даних Єдиного державного реєстру (а.с.17, 36).

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, відповідач належно повідомлений про час та місце розгляду справи.

Зважаючи на те, що про час і місце слухання справи відповідач був повідомлений, явка представників сторін судом обов'язковою не визнавалася, наявні в справі документи дають можливість вирішити спір без присутності сторін, тому підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 05.02.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтава-Насіння" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" (відповідачем) був укладений договір купівлі-продажу № 331 від 16.09.2014р. (далі - Договір); (а.с.11).

Згідно з умов Договору позивач, як продавець зобов'язався продати відповідачу (покупцю) товар насіння озимої пшениці "Єсаул" еліта, в кількості 13000 кг, загальною вартістю 48100,00грн.

За п.5.1. Договору покупець зобов'язався перерахувати кошти на розрахунковий рахунок продавця з відстрочкою платежу до 01.10.2014р.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 48100,00 грн. Зазначене підтверджується двостороннє підписаною видатковою накладною № РН-0001769 від 17.09.2014р. та довіреністю відповідача на одержання товару за № 119 від 16.09.2014р. (а.с.12-13).

Вартість поставки товару на суму 48100,00 грн. у встановлені в договорі строки відповідачем сплачена не була.

Позивач у грудні 2014 року за вих. № 790 звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості, згідно договору № 332 від 16.09.2014р.

Після звернення позивача з позовом до суду позивач сплатив 48100,00 грн. основного боргу за товар, що підтверджено платіжним дорученням № 23 від 15.12.2014р. та поясненнями позивача (а.с.22,23).

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на день подачі позову вартість товару в сумі 48100,00 грн. сплачена не була та прохає стягнути з відповідача 48100,00 грн. матеріальної шкоди на підставі ст. ст..222, 224 ГК України.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки боржника; 2) наявність збитків; 3) безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та настанням збитків; 4) вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 1.3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 30.03.1995р. № 02-5/218 (зі змінами та доповненнями) на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Аналогічна норма міститься в частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України щодо підстав виникнення господарських зобов'язань.

Загальні положення про відшкодування шкоди регулюються главою 82 ЦК України «Відшкодування шкоди».

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявністю вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно-правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Отже, за змістом статті 1166 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013р. № 3-72гс12 у справі № 5011-71/2684-2012, прийнятої на підставі на підставі п.1 ч.1 ст. 111-16 ГПК України за результатом перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Позивачем не надано суду жодного доказу вчинення відповідачем протиправних діянь щодо майна позивача (вироку суду, постанови про адміністративне правопорушення, тощо).

Позивач також на надав доказів наявності вини в діях відповідача та наявності прямого причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою та її розміром.

Зобов'язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов'язань.

Пред'являючи вимоги про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями відповідача, позивач не надає жодного доказу в підтвердження завдання такої шкоди поза договірними зобов'язаннями сторін (як то знищення чи пошкодження майна позивача, тощо).

З огляду на викладене позивачем не надано суду належних доказів в підтвердження протиправності дій відповідача, наявності вини в його діях та наявності прямого причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою та її розміром; не надано доказів завдання позивачу збитків чи шкоди.

Таким чином, у позові в частині стягнення 48100,00 грн. матеріальної шкоди слід відмовити повністю.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В пункті 8.3. Договору встановлено, що при несвоєчасній оплаті товару покупець виплачує продавцю пеню в розмірі 0,1% від заборгованої суми, за кожний прострочений день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент сплати пені, а також сплачує 3% річних з простроченої суми за кожний прострочений день.

На підставі даного положення позивачем нараховано до стягнення 2361,44 грн. пені за період 01.10.2014р. - 03.12.2014р. (а.с.14).

Після перевірки правильності розрахунку судом встановлено, що сума пені за вказаний період становить 2191,52 грн. (розрахунок суду залучено до справи). В цій частині позовні вимоги є обґрунтованими. Вимоги про стягнення 169,92 грн. пені слід відхилити, як безпідставні.

Відповідно до вимог п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення 252,43 грн. - 3 % річних за період з 01.10.2014р. по 03.12.2014р. та 1154,40 грн. інфляційних, нарахованих за жовтень-листопад 2014р. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення 48000,00 грн. штрафу, нарахованого на підставі п.8.4 Договору.

В п.8.4. Договору встановлено, що в разі невиплати боргу до зазначеної в п.5.3. Договору дати, "Покупець" виплачує штраф в розмірі 100% від заборгованої суми.

Проаналізувавши зміст купівлі-продажу № 331 від 16.09.2014р., господарський суд встановив, що пункт 5.3 в Договорі відсутній.

Отже, сторонами не визначено за порушення якого саме строку настає відповідальність у вигляді сплати штрафу.

Таким чином, підстави для нарахування штрафу відсутні. Вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача в розмірі мінімального судового збору.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхлібдар Плюс" (вул. Б.Хмельницького, буд. 34, кв. 63, м. Полтава, 36037; ідентифікаційний код: 34412110) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Насіння" (вул. Міщенка, буд. 2, м. Полтава, 36011; ідентифікаційний код 31801407) 2191грн. 52 коп. пені, 252грн. 43 коп. річних, 1154грн. 40 коп. інфляційних, 1827грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 09.02.2015р.

Суддя Т. М. Безрук