РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/25482/14 28.01.15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карбон ЛТД"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Карбон"

Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал"

про визнання акту взаєморозрахунку недійсним

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Долич О.В., довіреність № 9-Д від 11.07.14

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2,: Пільх А.В., довіреність № 24 від 26.12.14

В судовому засіданні 28.01.2015, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.11.2014 до канцелярії Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява № 193 від 14.11.2014 Товариства з обмеженою відповідальністю "Карбон ЛТД" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Карбон"(надалі - відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" (надалі - відповідач-2) про визнання акту взаєморозрахунку недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2014 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/25482/14, розгляд справи призначено на 10.12.2014.

10.12.2014 через канцелярію суду від представника позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

10.12.2014 через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи.

10.12.2014 через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про відвід судді.

10.12.2014 через канцелярію суду від представника позивача надійшли пояснення.

В судове засідання, призначене на 10.12.2104, представник позивача не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 2, згідно якого 01.12.2014 представник відповідача отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 10.12.2014, представник відповідача-1 не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 4, згідно якого 01.12.2014 представник відповідача-1 отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 10.12.2014, представник відповідача-2, не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду 10.12.2014 відповідно до пункту 1, 2 частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладав розгляд справи на 14.01.2015.

В судове засідання, призначене на 14.01.2015, представник позивача з'явився.

В судове засідання, призначене на 14.01.2015, представник відповідача-1 не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 0, згідно якого 15.12.2014 представник відповідача-1 отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 14.01.2015, представник відповідача-2 з'явився та надав відзив на позовну заяву та додаткові докази по справі.

В судовому засіданні 14.01.2015 розглянуто клопотання позивача про колегіальний розгляд справи.

Заслухавши думку представників сторін, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання з огляду на наступне.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України № 2453-VІ "Про судоустрій України і статус суддів" від 07.07.2010 року. Даною нормою, зокрема, встановлено, що справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово або колегією суддів.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частиною 1 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно вимог якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Розглянувши доводи позивача про призначення колегіального розгляду справи № 910/25482/14 та матеріали вказаної справи не вбачається підстав для задоволення вказаної заяви, виходячи з такого.

Заява про призначення колегіального розгляду справи повинна бути обґрунтованою та мотивованою, повинні бути вказані конкретні обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Заява також повинна бути підтверджена фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Із поданого клопотання про призначення колегіального розгляду справи вбачається, що заявник не навів жодної конкретної обставини на підтвердження складності справи або складності спору, не надав жодного доказу на підтвердження заяви, не зазначив жодного нормативного обґрунтування, обмежившись при цьому лише безпідставним проханням розглядати справу колегіально.

За наведених обставин справи не вбачається наявність підстав для задоволення заяви про колегіальний розгляд справи, оскільки заява позбавлена фактичного та правового обґрунтування.

В судовому засіданні 14.01.2015 позивач своє клопотання позивача про відвід судді просив залишити без розгляду.

14.01.2015 представник позивача заявив клопотання про продовження строків розгляду справи.

14.01.2015 ухвалою суду строк розгляду справи продовжено на 15 днів та відкладено на 28.01.2015.

В судове засідання, призначене на 28.01.2015, представник позивача з'явився, та подав клопотання про призначення судової експертизи.

В судове засідання, призначене на 28.01.2015, представник відповідача-1 не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення за номером 01 2, згідно якого 20.01.2015 представник відповідача-1 отримав поштове відправлення Господарського суду м. Києва з ухвалою про порушення провадження у справі.

В судове засідання, призначене на 28.01.2015, представник відповідача-2 з'явився та заперечив проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні було розглянуто клопотання позивача про призначення судової експертизи, суд розглянувши вказане клопотання відмовив в його задоволені.

Ухвала суду, позовна заява надсилались відповідачу на юридичну адресу підприємства згідно відомостей єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах справи). У відповідності з положеннями п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" від 18.09.1997 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (2.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб -учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами) у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачу, як учаснику відповідача-1 стало відомо про те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Денді-Карбон" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Земельний капітал" було підписано Акт звірки взаєморозрахунків від 23.07.2012р. (надалі - Акт).

Згідно даного Акту відповідач-1 оголосив про наявність заборгованості перед відповідачем-2 в 1 006 908,33 грн., з яких 700 000 грн. - заборгованість по кредиту, 42284,67 грн. - заборгованість по процентам, 105 000 грн. - заборгованість по штрафу за нецільове використання кредиту, 105 000 грн. - заборгованість по штрафу за невиконання зобов'язання щодо страхування предмету іпотеки, 54 620,66 грн. - заборгованість по сумі, що перерахована банком Боржнику за договором задоволення вимог іпотеко держателя від 10.06.2011.

Позивач» вважає недійсним правочин Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Карбон" з визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" за Актом звірки взаєморозрахунків від 23.07.2012, у зв'язку з тим, що Акт підписано без наявності правових підстав.

Акт підписано на підставі наявності заборгованості за кредитним договором №005-2011 від 25.02.2011, що було укладено між відповідачами. Однак, рішенням Господарського суду м. Києва від 13.04.2014 у справі №5011-62/1814-2012 за позовом ТОВ «Карбон ЛТД» до ТОВ «Денді-Карбон», ТОВ «Констеб ЛТД», ПАТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигрін А.О., Київське міське бюро інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна про визнання договорів недійсними визнано недійсними:

Додаткову угоду від 01.02.2011 про розірвання договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 27.08.2005;

- Іпотечний договір №005-2011-1-1 від 25.02.2011, укладений між ТОВ «Денді- Карбон» та ПАТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ», що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 25.02.2011 за реєстровим номером 3128;

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.06.2011, що був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 10.06.2011 за реєстровим номером 8426.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2012 у справі №5011-62/1814-2012 (копія додається) рішення господарського суду м. Києва від 13.04.2014 залишено в силі. В свою чергу, Постановою Вищого господарського суду України від 04.09.2012 постанову суду апеляційної інстанції залишено без змін.

Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 13.04.2012, Постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2012 у справі №5011-62/1814- 2012, іпотечний договір №005-20111-1-1 від 25.02.2011р. та договір про задоволення вимог іпотекодержателя визнано недійсним.

23.07.2012 між Відповідачами укладається Акт звірки взаєморозрахунків, за яким ТОВ «Денді-Карбон» оголосив про наявність заборгованості перед ПАТ «КБ «ЗЕМЕЛЬНИЙ КАПІТАЛ» в 1 006 908,33 грн.

Акт підписано, виключно, на підставі нібито наявності заборгованості за кредитним договором №005-2011 від 25.02.2011. За даним кредитним договором ПАТ «КБ «Земельний капітал» нібито перерахував 700 000 грн. на користь ТОВ «Денді-Карбон». За Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 10.06.2011, відповідачі дійшли згоди про те, що у зв'язку з тим, що предмет іпотеки перевищує заборгованість ТОВ «Денді-Карбон» перед ПАТ «КБ «Земельний капітал» в розмірі 54 620,66 грн., ПАТ «КБ «Земельний капітал» повертає ТОВ «Денді-Карбон різницю в 54 620,66 грн. Відповідачами не надано Позивачу доказів проведення фінансових операцій по перерахунку 700 000 грн. та 54 620,66 грн.

Однак, з викладених обставин вбачається безпідставність укладення Акту звірки взаєморозрахунків від 23.07.2012 з огляду на відсутність реальної заборгованості ТОВ «Денді-Карбон» перед ПАТ «КБ «Земельний капітал».

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В ст. 161 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору. Акт звірки бухгалтерів є тільки документом, по якому бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо. Вказана правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України № 21/308 від 22.07.2003.

Суд зазначає, що оскаржуваний Акт є внутрішнім документом сторін, в якому лише відображена точка зору двох керівників та бухгалтерів на фінансові взаємовідносини сторін, ніяких автоматичних наслідків щодо сплати визначеного в акті звірки боргу, цей акт не тягне, а тому не може бути актом, який можна оскаржувати за правилами Господарського процесуального кодексу України і визнавати його недійсним.

Виходячи з приписів ч.2 ст . 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають на загальних підставах справи у спорах про визнання недійсними актів, прийнятих іншими органами, у тому числі, актів господарських товариств, які відповідно до закону чи установчих документів мають обов'язковий характер для учасників правовідносин, що виникають чи припиняються з прийняттям такого акту (Постанова Вищого господарського суду України у справі № 16/2060 від 17.03.2011).

Таким чином, оскаржений Акт звірки договірних зобов'язань за своїми ознаками до таких актів не відноситься, оскільки є внутрішнім документом сторін, в якому лише відображена точка зору двох керівників та бухгалтерів на фінансові взаємовідносини сторін.

Суд вважає, що вимога про визнання недійсним правочину Товариства з обмеженою відповідальністю "Денді-Карбон" з визнання вимог Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" за актом звірки взаєморозрахунків договірних зобов'язань від 23.07.2012 позивач обрав неналежний спосіб захисту права, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених позивачем обґрунтувань позову, та їх відхиляє.

Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено 30.01.2015

Суддя М.О. Лиськов