ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 січня 2015 р. Справа № 903/1290/14

за позовом Львівської філії "Західдіпрошлях" від імені Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор"

до відповідача: Державного підприємства "Волинський облавтодор"

про стягнення 121 226 грн.

Суддя Слупко В.Л.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Лапковський О.Ю., довір. №74 від 15.10.2014р.

Суть спору: Позивач - Львівська філія "Західдіпрошлях" від імені Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" просить стягнути з Державного підприємства "Волинський облавтодор" 121 226 грн., в тому числі 80 028 грн. основного боргу за виконанні роботи по договору підряду №0113/241 від 12.12.2008р., 28 376 грн. інфляційних втрат та 12 822 грн. - 3% річних, нарахованих за період прострочення оплати з 01.04.2009р. по 01.12.2014р.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що виконані ним по вказаному договору роботи відповідач оплатив частково в сумі 29 100 грн., здійснивши проплати в серпні 2011р. та квітні 2013р., відповідно строк позовної давності вважає не пропущеним, оскільки в зв'язку із здійсненням часткових проплат строк позовної давності переривався.

Відповідач у відзиві на позов та його представник в судовому засіданні факту виконання позивачем робіт та наявності заборгованості по зазначеному договору не оспорюють, однак заявляють про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого подано клопотання.

При цьому, відповідач просить суд не враховувати здійснену 01.04.2013р. проплату в сумі 10 000 грн., оскільки оплата здійснена не ДП"Волинський облавтодор", а його філією - "Луцька ДЕД", яка не була уповноважена юридичною особою (ДП"Волинський облавтодор") здійснювати оплату. Крім того зазначає, що в платіжному дорученні від 01.04.2013р. Луцькою ДЕД в графі "призначення платежу" зазначено номер договору, який не відповідає номеру договору підряду на підставі якого заявлено позовні вимоги, а отже, вважає, відсутні підстави враховувати дану проплату.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника із-за відсутності коштів на відрядження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Висновок суду ґрунтується на нижчевикладеному:

12.12.2008р. між ДП"Волинський облавтодор" (Замовник) та Львівською філією Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" було укладено договір підряду №0113/241 на проектні і пошукові роботи, згідно умов якого позивач зобов'язався протягом грудня 2008р. - лютого 2009р. розробити проектну документацію на благоустрій виробничої бази філії "Луцької ДЕД", а відповідач взяв на себе зобов'язання провести оплату протягом 30 днів після прийняття робіт (п.1.1, п. 2.1.1 договору).

Вартість робіт сторони узгодили в сумі 109 128 грн., в тому числі 18 188 грн. ПДВ (п.2.1.2 договору).

Акт здачі-приймання виконаних робіт сторонами підписаний, проте в даті його підписання зазначено лише рік - 2009р. (а.с.14). Однак, як вбачається із накладної від 17.03.2009р., підписаної відповідачем, ним була отримана технічна документація в 4-х томах вартістю 109 128 грн. (а.с.15).

Факту виконання позивачем робіт відповідач не оспорює. Проте, як вбаається із матеріалів справи, свої зобов'язання по оплаті робіт відповідач належним чином не виконав.

Протягом 2010-2012 рр. позивач надсилав відповідачу претензії з проханням оплатити вартість виконаних робіт, зазначивши в останній претензії №99/2 від 07.06.2012р. лише про часткову оплату відповідачем 12.08.2011р. боргу на суму 19 100 грн., що підтверджується також банківською випискою(а.с.23).

01.04.2013р. Луцькою ДЕД на рахунок позивача було перераховано 10 000грн. із зазначенням призначення платежу "За проектні і пошукові роботи по договору №013/241 від 12.12.2008р., по претензії №99/2 від 07.06.2012р."(а.с.24).

Твердження відповідача про те, що сплачена Луцькою ДЕД сума 10 000 грн. не може бути врахована судом як сплачена уповноваженою особою, оскільки Луцька ДЕД не є стороною договору підряду та не уповноважувалось Волинським облавтодором здійснювати оплату не приймається судом до уваги, з огляду на те, що Луцька ДЕД є філією ДП"Волинський облавтодор", саме для Луцької ДЕД розроблялась позивачем проектна документація на благоустрій виробничої бази; зазнаечення Луцькою ДЕД в платіжному дорученні договору підряду та претензії позивача №99/2 від 07.06.2012р., яка направлялась на адресу ДП"Волинський облавтодор", свідчить про те, що саме ДП"Волинський облавтодор" уповноважив філію провести вказану оплату. Зазначення Луцькою ДЕД в платіжному дорученні договору №013/241 від 12.12.2008р. замість договору №0113/241 від 12.12.2008р. суд розцінює як описку в номері договору, а не інший договір, якого фактично не існувало. Заперечення відповідача щодо вказаної проплати по своїй суті є намаганням покласти на позивача несприятливі правові наслідки через невиконання самим відповідачем свого обов'язку по договору.

Таким чином борг відповідача за договором підряду №0113/241 від 12.12.2008р. складає 80 028 грн. (109 128 - 19 100 - 10 000).

Не заслуговує на увагу суду твердження відповідача про те, що позивач звернувся до суду за збігом строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як зазначалось вище проплати по спірному договору підряду здійснювались 12.08.2011р. та 01.04.2013р., що свідчить про визнання відповідачем свого боргу, а отже в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми основного боргу - 80 028 грн. суд враховує положення ст.ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання за узгодженим договором є обов'язковими для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених договором (ст. 610).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже заявлена позивачем вимога про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми ґрунтується на зазначеній нормі.

Однак, як вбачається із розрахунку позивача інфляційні втрати та 3% річних, ним нараховані за період прострочення платежу з 01.04.2009р. по 01.12.2014р., більш як за п'ять років, при тому, що на вказані вимоги поширюється загальний строк позовної давності у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України регламентовано, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у своїх запереченнях на позов заявив про застосування судом позовної давності та наслідків її спливу (а.с.41-43).

Відповідно, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду 17.12.2014р. ( згідно поштового штемпеля на конверті), нараховані позивачем інфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню в межах 3-х річного строку, тобто з 17.12.2011р., що становить 4 971 грн. інфляційних втрат та 7 449,39 грн. - 3% річних (за мінусом сум нарахованих до 17.12.2011р.).

Враховуючи вищевикладене суд задовольняє позов в сумі 92 448,39 грн. (80 028 борг + 4 971 інфляційні втрати + 7 449,39 - 3% річних).

Судовий збір по справі суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених вимог згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 256, 257, 261, 264, 267, 509, 526, 610, 625 ,837 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

господарський суд,-

вирішив:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства "Волинський облавтодор" на користь Державного підприємства Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства "Укрдіпродор" в особі Львівської філії "Західдіпрошлях" 92 448,39 грн., в тому числі 80 028 грн. боргу, 4 971 грн. інфляційних втрат, 7 449,39 грн. - 3% річних, а також 1 842,66 грн. витрат по судовому збору.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено

30.01.2015

Суддя В. Л. Слупко