ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

27.01.2015р. Справа № 13/278-9/50

За скаргою публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 04.12.2014 року по справі №13/278-9/50.

Суддя Тимошенко К.В.

Представники:

від скаржника: Баранова В. І. довіреність № 186 від 18.12.2014 року;

від ГУЮ в Полтавській області: Кушова І. Б., довіреність № 06-04/6854 від 31. 12. 2014 року.

від стягувача: не з'явився

Розглядається скарга публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (боржника) на дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області у якій ПАТ "Полтавагаз" просить визнати дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного управління юстиції у Полтавській області по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 04.12.2014р. ВП №22836244 неправомірними та такими, що суперечать чинному законодавству та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про арешт кошів боржника від 04.12.2014р., винесену у виконавчому провадженні ВП №22836244 при примусовому виконанні наказу господарського суду Полтавської області від 27.10.2010р. у справі №13/278-9/50.

Скаржник вимоги ухвали суду від 11.12.2014р. не виконав, витребувані судом матеріали не надав. Копію ухвали суду від 11.12.2014р. скаржник отримав 11.12.2014р., що підтверджується відміткою про отримання копії ухвали суду (т.8, а.с.1). В засіданнях суду представник скаржника не повідомила суду поважних причин невиконання вимог ухвали суду від 11.12.2014р.

В обгрунтування скарги боржник посилається на те, що:

- відповідно до ч.1 ст. 27 Закону N 606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення;

- оскільки державним виконавцем в вимозі ВП 22836244 від 27.11.2014р. було встановлено строк для самостійного виконання рішення суду - 04.12.2014p., розпочати примусове виконання рішення шляхом накладення арешту на банківські рахунки державний виконавець, в силу вимог Закону №606-ХІУ, повинен був 05.12.2014р.;

- примусове виконання рішення суду розпочинається на наступний день після закінчення строку на самостійне (добровільне) виконання рішення; державний виконавець, починаючи виконувати рішення повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк (ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" та п. 4.1.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.99);

- в постанові про арешт коштів боржника, в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. не вказано розмір і обсяг грошових коштів, які містяться на рахунках ПАТ "Полтавагаз", необхідних для виконання за виконавчим документом, що виключає її законність та є підставою для скасування;

- наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №545 від 26.07.2012р. припинено діяльність ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації - перетворення в ПАТ та перейменування у «Синтез-Газ України». Пунктом 10 наказу Міненерговугілля ПАТ «Синтез-Газ України» визначено правонаступником майнових прав та обов'язків ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України». Приписами п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі припинення юридичної особи стягувача або боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво.

Стягувач заперечує проти задоволення скарги посилаючись на те що:

- державним виконавцем 26.11.2010р. було відкрито виконавче провадження та надано строк на самостійне виконання рішення суду, постанова про арешт коштів боржника державним виконавцем винесена 04.12.2014р., отже у боржника був строк з 26.11.2010р. до 04.12.2014р. на самостійне виконання рішення суду, але він ним не скористався;

- рішення суду по виконанню наказу не виконано, на даний час заборгованість ПАТ «Полтавагаз» по вищенаведеному виконавчому провадженню складає 5 506 112,31 гривень;

- вимога від 27.11.2014р. №12155 була направлена щодо надання інформації в термін до 04.12.2014р., отже висновок боржника про те, що державний виконавець повинен був розпочати примусове виконання рішення 05.12.2014р. не вірний;

- наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.09.2014р. №650 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.07.2012р. № 545», визнано таким, що втратив чинність, наказ Міненерговугілля України від 26.07.2012р. № 545 «Про припинення Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» шляхом її реорганізації (перетворення)»;

-дії державного виконавця щодо виконання наказу господарського суду Полтавської області від 27.10.2010р. у справі № 13/278-9/50 є правомірними та ґрунтуються на законі.

Головне управління юстиції в Полтавській області заперечує правомірність скарги посилаючись на те що:

- згідно зі ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених даним Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії;

- пунктом 6 вказаної статті Закону серед обов'язків державного виконавця визначено також обов'язок накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- при винесенні постанови про арешт коштів боржника державний виконавець керувався наявними у матеріалах зведеного виконавчого провадження документами про сплату чи часткову сплату боргу, які містилися у виконавчому провадженні станом на 04.12.2014р.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали справи, заслухавши представників скаржника та Головного управління юстиції у Полтавській області, суд встановив:

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.09.2010р. стягнуто з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» на користь дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» 5491460грн. 00коп. штрафу за неналежне виконання умов договору №04/01-844 від 28.12.2001р. та судові витрати : 18212грн. 02коп. державного мита та 84грн. 27оп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На виконання постанови Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.09.2010р. по справі №13/278-9/50 господарським судом Полтавської області 27.10.2010р. видано наказ №13/278-9/50 про стягнення з відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" на користь дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 5491460грн. 00коп. штрафу за неналежне виконання умов договору №04/01-844 від 28.12.2001р. та судових витрат: 18212грн. 02коп. державного мита та 84грн. 27коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (т.4, а.с.83).

Згідно статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ (далі - Закон) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У постанові державного виконавця від 26.11.2010р. про відкриття виконавчого провадження було вказано: "боржнику добровільно виконати виконавчий документ в семиденний строк" (т.8, а.с.6).

Посилання скаржника на те, що оскільки державним виконавцем у вимозі ВП 22836244 від 27.11.2014р. було встановлено строк для самостійного виконання рішення суду - 04.12.2014р., розпочати примусове виконання рішення шляхом накладення арешту на банківські рахунки державний виконавець, в силу вимог Закону №606-ХІУ, повинен був 05.12.2014р. суперечить наданим скаржником доказам, оскільки у вимозі державного виконавця ВП 22836244 від 27.11.2014р. строк для добровільного виконання боржником рішення суду не визначався (т.8, а.с.9); у вказаній вимозі державного виконавця був зазначений строк для надання вказаної у вимозі інформації. Чинне законодавство не пов'язує початок примусового виконання рішення із зазначеним у вимозі державного виконавця строком надання інформації.

Крім того, у вимозі строк для надання інформації визначений до 04.12.2014р. Як трактує Вищий господарський суд України у постанові Пленуму Вищого господарського суду України №14, визначення терміну (строку) виконання до певної дати означає, що останнім днем виконання вважається день, що передує цьому терміну (цій даті).

З врахуванням наведеного посилання скаржника на те, що оскільки державним виконавцем в вимозі ВП 22836244 від 27.11.2014р. було встановлено строк для самостійного виконання рішення суду - 04.12.2014р., розпочати примусове виконання рішення шляхом накладення арешту на банківські рахунки державний виконавець, в силу вимог Закону №606-ХІУ, повинен був 05.12.2014р. необґрунтоване, в зв'язку з чим не може бути враховане.

Посилання скаржника на те, що примусове виконання рішення суду розпочинається виконавчою службою лише після того, як остання пересвідчиться в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження також не може бути враховане, оскільки скаржник не навів жодних доводів та доказів того, що виконавча служба не пересвідчилась в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, більш того, підтвердив доданими до скарги доказами, що виконавча служба була повідомлена боржником про отримання ним вказаної постанови. Зокрема, у заяві від 08.12.2010р. №14/4826 про зупинення виконавчого провадження боржник повідомив виконавчу службу про надходження до нього постанови про відкриття виконавчого провадження (т.8, а.с. 43-45).

Посилаючись на те, що в постанові про арешт коштів боржника, в порушення вимог Закону України "Про виконавче провадження", "Інструкції з організації примусового виконання рішень", затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012р. не вказано розмір і обсяг грошових коштів, які містяться на рахунках ПАТ "Полтавагаз", необхідних для виконання за виконавчим документом, скаржник обґрунтовує зазначені доводи пунктом 6 ст.52 Закону.

Пунктом 6 ст.52 Закону визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Отже, наведена скаржником норма не передбачає зазначення у постанові про арешт коштів боржника розміру і обсягу грошових коштів, які містяться на рахунках боржника, таким чином, посилання скаржника на те, що відсутність у постанові про арешт коштів боржника відомостей про розмір і обсяг грошових коштів, які містяться на рахунках ПАТ "Полтавагаз" необґрунтоване та суперечить наведеній скаржником нормі Закону.

Посилаючись у скарзі на те, що виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі припинення юридичної особи стягувача або боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво, скаржник не навів доказів припинення юридичної особи стягувача, та не надав таких доказів як при поданні скарги так і на вимогу суду (ухвала суду від 11.12.2014р. - т.8, а.с.1).

Приписами ст.104 ЦК України встановлено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Доказів внесення такого запису щодо стягувача боржник не навів та не надав.

Доводи стягувача про те, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.09.2014р. №650 "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.07.2012р. №545", визнано таким, що втратив чинність наказ Міненерговугілля України від 26.07.2012р. №545 "Про припинення Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації (перетворення)" скаржник не спростував.

Суд вважає за необхідне зазначити що інформація про вказані вище накази Міненерговугілля України є загальнодоступною, зокрема, зміст наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 18.09.2014р. №650 "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 26.07.2012р. №545" розміщений в інформаційно-пошуковій системі "Ліга" і, посилаючись у скарзі від 22.12.2014р. на наказ Міненерговугілля України від 26.07.2012р. №545 "Про припинення Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом її реорганізації (перетворення)", скаржник не пересвідчився у чинності зазначеного ним наказу.

В поясненні від 14.01.2015р. (т.8, а.с. 38-40) представник скаржника зазначає, що постанова державного виконавця від 26.11.2010р. про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов'язано у 7-денний термін добровільно виконати рішення суду, отримана боржником 06.12.2010р., і що у разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, встановленому статтею 32 цього Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Доказів звернення боржника з такою заявою до виконавчої служби боржник не надав і в засіданні суду 14.01.2015р. представник боржника повідомив, що боржник не звертався до виконавчої служби з заявою про відкладення виконавчих дій.

Крім того, з часу відкриття виконавчого провадження - 26.11.2010р. до винесення оскаржуваної постанови - 04.12.2014р. минуло більше чотирьох років.

Яким чином несвоєчасне отримання боржником постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження перешкоджало боржнику протягом чотирьох років добровільно виконати судове рішення боржник не вказав і не обгрунтував.

Обґрунтування того, що зупинення виконавчого провадження зупиняє і добровільне виконання рішення та перебіг строку добровільного виконання боржник не навів.

Згідно ч.4 ст.39 Закону протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться.

Підстави віднесення добровільного виконання боржником рішення до виконавчих дій боржник не обгрунтував.

Згідно статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Закону, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходами примусового виконання рішень згідно статті 32 Закону є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Крім того, за час після відкриття виконавчого провадження виконавче провадження неодноразово поновлювалось, що підтверджено наданими по скарзі доказами (т.8, а.с. 8, 76, 88, 93,107, 109, 116). Зокрема, 09.01.2014р. (т.8, а.с. 109) виконавче провадження було поновлено, а 07.08.2104р. (т.8, а.с.116) - зупинено.

Яким чином несвоєчасне отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження унеможливило добровільне виконання боржником рішення суду у періоди, коли виконавче провадження було поновлене, боржник не вказав і не обгрунтував.

З врахуванням наведеного посилання боржника на несвоєчасне отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження не може бути враховане.

Усне посилання представника боржника в засіданні суду на те, що арешт накладено на суму, яка перевищує належну до стягнення суму на час накладення арешту, також не може бути враховане, оскільки представник боржника не навів жодного доказу в обгрунтування своїх доводів.

Як зазначалось вище, постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 21.09.2010р. з боржника стягнуто 5491460 грн. 00 коп. штрафу, 18212 грн. 02 коп. державного мита, 84 грн. 27 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що в сумі дорівнює 5509756 грн. 29 коп. Виходячи з наданої боржником копії оспорюваної постанови (т.8, а.с.10) арешт накладено в межах суми 5506112 грн. 31 коп., що менше стягнутої судовим рішенням суми. Доказів того, що на час винесення оскаржуваної постанови сплаті (стягненню) підлягала менша сума боржник не навів та не надав. Згідно ч.5 ст.12 Закону сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником. Доказів повідомлення боржником державного виконавця про повне чи часткове виконання рішення суду та зменшення в результаті цього вказаної в оспорюваній постанові суми боржник не навів та не надав.

Крім того, згідно наданих боржником матеріалів, зокрема копії заяви боржника від 15.07.2014р. (т.5, а.с.5), копії акту звірки від 24.11.2014р. (т.6, а.с.24), листа боржника від 01.12.2014р. №12-197 (т.5, а.с.8) заборгованість ПАТ "Полтавагаз" складає 5506112 грн. 31 коп., що відповідає сумі, в межах якої накладено арешт оспорюваною постановою.

Виходячи з викладеного скарга необгрунтована і задоволенню не підлягає

Керуючись ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу відхилити.

Суддя Тимошенко К.В.