ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 912/2364/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Коробенка Г.П.,

суддів Мачульського Г.М., Шаргала В.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Козака Н.В. дов. №14-74 від 24.06.2014,

від відповідача: Даценка А.В. дов. №11035 від 28.12.2014;

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2014

у справі №912/2364/14 Господарського суду Кіровоградської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Спільного підприємства - товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут"

про стягнення 12 759 822,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" про стягнення заборгованості у розмірі 12 759 822,12 грн. за поставлений відповідачеві відповідно до умов укладеного між сторонами договору природний газ, в тому числі: 11 257 378,09 грн. основного боргу, 15 447,74 грн. втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення, 1 003 930,62 грн. пені та 343 865,67 грн. 3% річних, з покладенням на відповідача судових витрат у розмірі 73 080,00 грн.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 30.09.2014 (суддя Тимошевська В.В.) позов задоволено частково, стягнуто із Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 11 605 043,85 грн., з яких: 10 607 099,67 грн. основного боргу, 500 592,06 грн. пені, 154 547,46 грн. інфляційних втрат та 342 804,66 грн. 3% річних, а також 73 080,00 грн. судового збору. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Судове рішення мотивоване наявністю факту заборгованості відповідача перед позивачем, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного сторонами договору поставки природного газу.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 (судді: Іванов О.Г., Подобєд І.М., Сизько І.А.) вищезазначене судове рішення змінене шляхом доповнення його резолютивної частини абзацом наступного змісту: "В задоволенні заяви Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут", м. Світловодськ, Кіровоградська область про розстрочку виконання рішення суду по справі №912/2364/14 строком на двадцять чотири місяці - відмовити ". В решті судове рішення залишене без змін з тих же підстав. В частині зміни судового рішення постанова мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, проте, в резолютивній частині рішення не відобразив результат розгляду вказаного клопотання, тому суд апеляційної інстанції виправляє цю помилку суду першої інстанції вищезазначеним шляхом.

Не погоджуючись частково з прийнятими у справі рішенням та постановою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 549, 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, просить їх скасувати в частині зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 500 502,06 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму коштів.

У відзиві (запереченнях) на касаційну скаргу відповідач Спільне підприємство - товариство з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постановлені у справі рішення та постанову - без змін, як законні та обґрунтовані.

Розглянувши касаційну скаргу, перевіривши правильність застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено:

28.12.2012 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3574-ТЕ-18, за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей газ на умовах цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

В розділі 2 Договору сторонами узгоджено помісячний обсяг природного газу, що має бути переданий з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця. Розділом 5 Договору визначено ціну за 1000 куб. м. природного газу.

Згідно з пунктом 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк дії Договору визначено з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками і до 31 грудня 2013 року в частині реалізації газу, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у разі невиконання Покупцем умов п. 6.1 цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачеві природний газ за актами приймання-передачі природного газу, в яких визначено фактичні обсяги переданого газу, його ціна та остаточна вартість і які підписано сторонами та газорозподільною організацією без зауважень.

Однак, відповідачем допущено неналежне виконання договірних зобов'язань у частині своєчасної та повної оплати природного газу за січень - квітень 2013 року та жовтень - грудень 2013 року, у зв'язку з чим позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 11 257 378,09 грн. суми основного боргу за спожитий природний газ, 154 647,74 грн. суми втрат від інфляційних процесів за весь час прострочення, 1 003 930,62 грн. пені та 343 865,67 грн. 3% річних, які відповідачем у добровільному порядку не сплачені, що стало причиною звернення позивача з позовом, який є предметом спору у даній справі.

Судами перевірено правильність розрахунків вказаних сум та встановлено, що сума основного боргу складає 10 607 099,67 грн., розмір пені за вказаний період становить 1 001 184,13 грн., а розмір інфляційних трат та 3% річних відповідно становить 154 547,46 грн. та 342 804,66 грн.

З урахуванням встановлених обставин щодо факту існування заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений за договором природний газ та норм ст.ст.193, 230, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 43 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 10607099,67 грн. основного боргу, 154547,46 грн. інфляційних втрат та 342 804,66 грн. 3% річних.

Разом з тим, відповідачем було заявлене клопотання про зменшення розміру пені до 10% та подано документи на підтвердження викладених у клопотанні обставин, які на думку заявника, можуть слугувати підставою для зменшення розміру пені.

Господарські суди дослідили наявність підстав, передбачених ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України для зменшення розміру штрафних санкцій та правомірно зменшили заявлений до стягнення розмір пені до 50%, що становить 500 592,06 грн., з чим погоджується і суд касаційної інстанції.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржені судові рішення в частині зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 500 502,06 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму коштів.

Проте, силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Оскільки доводи касаційної скарги щодо скасування оскаржених судових рішень в частині зменшення розміру пені потребують додаткової оцінки та переоцінки доказів у справі, то такі доводи не можуть розглядатися судом касаційної інстанції.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій правильно вирішили спір у даній справі.

Разом з тим, господарські суди розглянули клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду у даній справі та дійшли висновку про відсутність підстав для його задоволення, з чим також погоджується суд касаційної інстанції.

Касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у оскаржених рішенні та постанові, дійшла висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 у справі №912/2364/14 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П.
Судді Мачульський Г.М.
Шаргало В.І.