КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 911/4245/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Шляхтун А.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" на рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2014 (суддя Лилак Т.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго»

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГК "Газовий Альянс"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.11.2014 по справі №911/4245/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду 03.02.2014.

30 січня 2015 року від представника відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшов відзив на апеляційну скаргу.

03 лютого 2015 року, через відділ документального забезпечення суду, після судового засідання від представника позивача надійшла телеграма, згідно з якою позивач просить відкласти розгляд справи.

В судове засідання 03.02.2015 з'явився представник відповідача.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представник позивача повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 128), колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представника відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2014.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 серпня 2013 року між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) укладено договір №2593 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю з 01 серпня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ (надалі - газ) на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1. Договору продавець передає покупцю з 01 серпня 2013 року по 31 грудня 2013 року природний газ обсягом до 138008,00 тис. м. куб. в тому числі у серпні 2013 року - 20446,00 тис. м. куб. та по місяцях кварталів 2013 року (тис. м. куб.).

Пунктом 5.2. Договору визначено, що на момент його укладення ціна за 1000 куб. м. газу становить 3459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: - збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%, що складає - 69,18 грн., - податок на додану вартість за ставкою - 20%, що складає - 705,64 грн.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3528,18 грн., крім того ПДВ - 20%, що складає - 705,64 грн. Всього - 4233,82 грн.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє, в частині поставки природного газу з 01 серпня 2013 року до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до повного їх виконання.

Місцевим господарським судом встановлено, що спірний Договір зі сторони відповідача підписано директором Адаменко Д.А., який на момент його укладання, згідно з протоколом №2 Загальних зборів учасників ТОВ "ГК "Газовий Альянс" від 01.10.2010 та наказу №3 від 14.10.2010 перебував у трудових відносинах з відповідачем.

За твердженням апелянта, укладення та підписання спірного Договору зі сторони позивача здійснювалось головою адміністрації з постачання Засіменко Є.Ю. та фінансовим директором Мартинюк С.І з перевищенням наданих їм повноважень, оскільки сума договору перевищує 500000,00 грн.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Вирішуючи спір про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами, відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України .

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Місцевим господарським судом встановлено, що спірний Договір з боку відповідача підписано Засіменко Є.Ю. та Мартинюком С.І., які на момент підписання договору обіймали посади голови адміністрації з постачання та фінансового директора відповідно.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що пунктами 10.14.16, 11.17.1 Статуту позивача, в редакції станом на час укладання спірного договору, передбачено, що голова адміністрації з постачання та фінансовий директор мають право без попереднього погодження з наглядовою радою укладати правочини, вартість яких не перевищує 500000,00 грн.

Так, в матеріалах справи відсутні докази попереднього погодження наглядовою радою або виконавчою дирекцією дій голови адміністрації з постачання та фінансового директора позивача щодо укладення спірного договору.

В той же час, з пояснень відповідача, наявних в матеріалах справи вбачається, що після укладення спірного договору природний газ надавався відповідачем та приймався позивачем, останнім здійснювалась його часткова оплата.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за спірним договором в частині розрахунків, відповідач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, що підтверджується копією ухвали господарського суду Полтавської області від 13.10.2014 року по справі 917/1526/14.

Згідно з частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення юридичною особою угоди, укладеної від її імені представником, який не мав належних повноважень, робить її дійсною з моменту укладення. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення до другої сторони угоди чи до її представника (лист, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення дій, які свідчать про схвалення угоди (прийняття її виконання, здійснення платежу другій стороні та інше). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2013 за договором №2593 купівлі-продажу природного від 30.08.2013 та актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2013 по договору №2593 купівлі-продажу природного від 30.08.2013 за серпень 2013 року позивач частково оплатив отриманий природний газ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо схвалення позивачем правочину в розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України.

Також, колегія суддів зазначає, що повної редакції Статуту Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», яка містить пункти 10.14.16 та 11.17.1, на які посилається позивач, матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Отже, позивачем взагалі не доведено існування обмежень на права підписання головою адміністрації з постачання та фінансовим директором, з необхідним попереднім погодженням наглядовою радою укладати правочини, вартість яких перевищує 500000,00 грн.

Твердження апелянта щодо фіктивності підпису Засіменко Є.Ю. колегією суддів визнано безпідставними з огляду на наступне.

Як зазначалося вище, позивачем підписано акти приймання-передачі природного газу (що не заперечується сторонами). Зазначені акти підписано Засіменко Є.Ю. та Мартинюком С.І. підписи яких співпадають з підписами на спірному Договорі, який в свою чергу скріплений печаткою позивача.

Колегія суддів зазначає, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено - письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі.

Відповідачем, в свою чергу, не надано суду доказів втрати, підробки чи передачі печатки іншій особі.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що судом першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» та скасування рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 13.11.2014 по справі №911/4245/14 - без змін.

Матеріали справи №911/4245/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.02.2015 року