РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа № 910/23391/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект»

до «Роналор Інтертеймент ЛТД» в особі відокремленого підрозділу Представництва «Роналор Інтертеймент ЛТД»

про стягнення 27 102, 29 грн.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Бондаренко Г.П.

Представники:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Чекмарьов М.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Сумський Промпроект» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до «Роналор Інтертеймент ЛТД» в особі відокремленого підрозділу Представництва «Роналор Інтертеймент ЛТД» 3 589, 65 грн. - 3 % річних, 16 930, 60 грн. - інфляційних втрат та 6 582, 04 грн. - пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем щодо оплати проектних робіт за договором генерального проектування № 217 від 20.05.2011 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2014 р. порушено провадження у справі № 910/23391/14, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.12.2014 р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що позовна давність стосовно вимог про стягнення пені сплила, що є підставою відмови у задоволені позову в цій частині.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. призначено колегіальний розгляд даної справи.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. визначено колегіальний склад суду для розгляду справи № 910/23391/14 - Пригунова А.Б. (головуюча), Гулевець О.В. та Бондаренко Г.П.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. колегією суддів у складі: Пригунова А.Б. (головуюча), Гулевець О.В. та Бондаренко Г.П. справу № 910/23391/14 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 26.01.2015 р. за участю представників сторін.

16.01.2015 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» надійшло клопотання про розгляду справи без участі представника.

У даному судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник позивача на виклик суду не з'явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням акціонерів «Роналор Інтертеймент ЛТД» затверджено Положення про постійне представництво "РОНАЛОР ІНТЕРТЕЙМЕНТ ЛТД" в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням ч.ч. 1-3 цієї статті залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу.

Враховуючи наведене даний спір підлягає вирішенню господарським судом міста Києва із застосуванням чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 26.01.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.05.2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Сумський Промпроект» та Представництвом «Роналор Інтертеймент ЛТД» укладено договір генерального проектування № 217, за умовами якого позивач зобов'язався виконати у відповідності до умов договору та завдання на проектування проектні роботи, а саме - розробити проектну документацію стадії "робоча документація" для будівництва об'єкта "Торгівельно-розважальний центр "Мануфактура" по вул. Харківська, 2 в місті Суми", а відповідач - прийняти та оплатити вказані роботи.

Відповідно до п. 3.1. договору вартість робіт складає 990 000, 00 грн. та визначається кошторисом, складеним позивачем і узгодженим відповідачем, який є невід'ємною частиною договору. Вартість робіт є твердою і не підлягає індексації.

Відповідно до п. 3.4. договору аванс 50 % загальної вартості робіт, що складає 445 000, 00 грн. відповідач оплачує позивачу в два етапи: для забезпечення виконання проектних робіт замовник оплачує першу частину авансу в сумі 50 % від загальної суми авансу, що складає 222 500, 00 грн. - протягом 10 календарних днів з моменту підписання договору; друга частина авансу у розмірі 50 % від загальної суми авансу, що складає 222 500, 00 грн. - протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідачем першого етапу робочої документації і підписання сторонами відповідного акта приймання-передачі проектної продукції першого етапу; решта 50 % загальної вартості робіт, що складає 445 000, 00 грн. відповідач оплачує в такому порядку: після повного зарахування суми авансового платежу в оплату виконаних і переданих робіт відповідач здійснює подальшу поетапну оплату виконаних і переданих відповідачу робіт відповідно до графіку виконання і фінансування робіт на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі проектної продукції відповідного етапу протягом 5 робочих днів з дати їх підписання сторонами.

Договір, відповідно до п. 8.1., набирає чинності з дати його підписання представниками обох сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Крім того, сторонами узгоджено проведення додаткових робіт, про що підписано відповідні додаткові угоди № 16 від 24.05.2013 р. № 17 від 05.06.2013 р. та № 18 від 11.06.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виконані роботи за договором № 217 від 20.05.2011 р. на загальну суму 99 854, 00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт від 01.07.2013 р. № 108 на суму 47 000, 00 грн.; від 04.06.2013 р. № 106 на суму 3 594, 00 грн.; від 01.08.2013 р. № 150 на суму 4 260, 00 грн. та від 02.09.2013 р. № 187 на суму 45 000, 00 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2014 р. у справі № 910/16077/14 за позовом Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» до «Роналор Інтертеймент ЛТД» в особі відокремленого підрозділу Представництва «Роналор Інтертеймент ЛТД» про стягнення 27 102, 29 грн. позов задоволено та присуджено до стягнення з Роналор Інтертеймент ЛТД» в особі відокремленого підрозділу Представництва «Роналор Інтертеймент ЛТД» на користь Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» заборгованість у розмірі 99 854, 00 грн.

07.10.2014 р. Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання рішення від 22.09.2014 р. у справі № 910/16077/14.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за договором № 217 від 20.05.2011 р. відповідачем перерахована 17.10.2014 р., що підтверджується випискою з банківського рахунку Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект», засвідчену копію якої долучено до матеріалів справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов'язання щодо оплати проектних робіт за договором генерального проектування № 217 від 20.05.2011 р., у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення 3 589, 65 грн. - 3 % річних, 16 930, 60 грн. - інфляційних втрат та 6 582, 04 грн. - пені.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із умов договору № 217 від 20.05.2011 р., приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов'язання за вищевказаним договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати робіт за договором № 217 від 20.05.2011 р., приймаючи що уваги, що фактично заборгованість за вказаним договором відповідачем сплачена лише 17.10.2014 р., суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В той же час, відповідно до приписів ст. 256 Цивільного кодексу України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах певного строку - позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, заборгованість прострочення відповідача щодо оплати робіт за договором № 217 від 20.05.2011 р. починається з 09.07.2013 р., а відтак - перебіг позовної давності за вимогами про стягнення пені починається із вказаної дати та відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України закінчується 09.07.2014 р.

В той же час, позов Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» до Господарського суду міста Києва подано 27.10.2014 р., тобто, після спливу позовної давності, встановленої для вимог про стягнення пені.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи заяву відповідача про застосування позовної давності, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення пені у розмірі 6 582, 04 грн. відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України.

Що ж до вимог позивача про стягнення 3 % річних у сумі 3 589, 65 грн. та інфляційних втрат у розмірі 16 930, 60 грн. за період з 09.07.2013 р. (дата виникнення заборгованості) до 17.10.2014 р. (дата сплати заборгованості), судом перевірено правильність нарахування позивачем вищевказаних суд та встановлено вірність розрахунків.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» задовольнити частково.

2. Стягнути з Роналор Інтертеймент ЛТД» (Республіка Кіпр, Лімасол, Еріктеіу, 10.А, п/с 3075) в особі відокремленого підрозділу Представництва «Роналор Інтертеймент ЛТД» (01001, м. Київ, пров. Музейний, 10, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства «Сумський Промпроект» (40004, м. Суми, пл. Привокзальна, 9; ) 3 % річних у сумі 3 589, 65 (три тисячі п'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 65 коп.) грн., інфляційні втрати у розмірі 16 930, 60 (шістнадцять тисяч дев'ятсот тридцять грн. 60 коп.) грн. та 1 383, 30 (одна тисяча триста вісімдесят три грн. 30 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 27.01.2015 р.

Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)

Гулевець О.В.

Бондаренко Г.П.