ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р.Справа № 922/5686/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенов О.Є.

розглянувши справу

за позовом Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Підприємство електричних мереж - Енерговугілля, " м. Донецьк
до ТОВ "УМПІ ГРУП", м. Харків
про стягнення 268 515,00 грн.
за участю предстаників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

за відсутності клопотання технічна фіксація судового процесу не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "УМПІ ГРУП", про стягнення 268 515,00 грн. з яких: 255 000,00 грн. сума попередньої оплати, 13 515,00 грн. пеня, а також просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 5 370,30 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 155/5 від 06 червня 2014 року щодо поставки товару в термін встановлений пунктом 5.3 даного договору, що й стало причиною звернення позивача до господарського суду Харківської області з позовною заявою.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження по справі № 922/5686/14 та призначено справу до слухання у судовому засіданні на 21 січня 2015 року.

10 грудня 2014 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської області, посилаючись на лист Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 01 грудня 2014 року № 07-13-3569, було складено акт про відсутність можливості направити поштову кореспонденцію до ПАТ "ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля". Даний акт міститься в матеріалах справи (арк. спр. 29-33).

При цьому 22 грудня 2014 року на веб-порталі Господарського суду Харківської області розміщено оголошення, до відома Публічного акціонерного товариство "ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля", м. Донецьк, про розгляд даної справи 21 січня 2015 року о 10:30 год. в приміщенні господарського суду Харківської області (арк. спр. 35).

17 січня 2015 року за допомогою електронної пошти від позивача через канцелярію суду супровідним листом (вх. № 48 від 17 січня 2015 року) надійшли письмові пояснення до позовної заяви, дані пояснення 20 січня 2015 року судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 21 січня 2015 року з'явився представник відповідач та просив суд долучити до матеріалів справи письмові заперечення на позовну заяву, дані заперечення судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярію суду за вх. № 2203 від 21 січня 2015 року.

Ухвалою суду від 21 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 02 лютого 2015 року.

В призначене судове засідання представники позивача та відповідача не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (позивач - оголошення а. с. 35, письмові пояснення вх. № 48 від 17.01.2015 р. а. с. 36 - 39) (відповідач - поштове повідомленнями про вручення поштового відправлення а. с. 34, заперечення на позов № 12.01.15/1 від 12.01.2015 р. а. с. 40, протокол судового засідання від 21 січня 2015 року а. с. 41, 42).

Як визначено у п. п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК). Неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає переходу до розгляду позовних вимог по суті, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п. 3.12 вказаної Постанови).

Суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але не з'явились у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для їх належного повідомлення про час та місце розгляду справи.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, з огляду на зауваження суду про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у разі нез'явлення в засідання суду, які містяться в ухвалі суду від 21 січня 2015 року, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06 червня 2014 року між ПАТ "ДТЕК - Енерговугілля" (позивач у справі, покупець за договором) та ТОВ "УМПІ ГРУП" (відповідач у справі, постачальник за договором) було укладено договір № 155/5 (а. с. 10-12) за умовами якого відповідач взяв на себе зобов'язання поставити у 2014 році позивачу автомобіль пасажирський Hyundai Elantra Comfort , а позивач - прийняти і оплатити товар, найменування якого та кількість вказані у специфікації (додаток № 1 до договору) (п. п 1.1, 1.2 договору).

Ціна договору (п. 3.1 договору) становить 255 000,00 грн. з врахуванням ПДВ.

Загальний строк поставки товару - липень 2014 р.; термін поставки - 7 календарних днів з дня надання письмової заявки замовника; розрахунок за поставлений товар проводиться шляхом оплати покупцем в безготівковому поряду після пред'явлення постачальником рахунку-фактури на оплату після підписання сторонами акту (п. п 5.1, 5.3, 4.1 договору).

Термін дії договору - з моменту підписання і до 31 грудня 2014 р., але в будь-якому випадку до моменту повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за договором (п. 10.1 договору).

До договору сторонами було підписано специфікацію № 1 (додаток № 1 до договору) в якій сторонами визначено найменування, кількість, ціна за одиницю та вартість товару з ПДВ (а. с. 13).

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов договору, відповідачем 19 червня 2014 року за № 31 виставлено позивачу рахунок-фактуру на суму 255 000,00 грн. (автомобіль Hyundai Elantra Comfort вартістю 255 000,00 грн. за договором, який є предметом даного судового провадження); позивач платіжним дорученням № 1854 від 01 липня 2014 р. на суму 255 000,00 грн. здійснив оплату за вказаний автомобіль (призначання платежу та з посиланням на рахунок-фактуру № 31 від 19.06.2014 р.) (а. с 15, 19).

18 вересня 2014 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявкою про поставку в вересні 2014 р. автомобілю Hyundai Elantra Comfort (заявка № 11/3792 від 15.09.2014 р.), яка одержана відповідачем 02.10.2014 р. (а. с. 16-19).

Посилаючись на п. 5.3 договору, яким узгоджено термін поставки товару - впродовж 7 календарних днів з дня надання письмової заявки, сплив терміну з 10.10.2014 р. та статтю 693 ЦК України позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення суми передплати у розмірі 255 000,00 грн. Крім суми передплати, на підставі п. 7.2 договору, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню у розмірі 13 515,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч. 1 ст.193 ГК України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вказано вище в рішенні суду, сторонами допущено порушення умов договору, оскільки здійснено розрахунок (оплату) в якості передплати на підставі рахунку-фактури, що не обумовлено умовами договору, позивачем замовлення у строк, що передував 31 липня 2014 р. не здійснено; водночас відповідачем товар а ні по строку липень 2014 р., а ні по строку вересень-жовтень 2014 р. не поставлено.

Частиною другою статті 693 ЦК України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладені вище обставини, які не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 33 34 ГПК України, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення на його користь 255 000,00 грн. суми попередньої оплати за договором № 155/5 від 06 червня 2014 року обґрунтованими та законними, а відтак - підлягаючими задоволенню в цій частині в повному обсязі.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Разом з тим відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення не грошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Умовами п. 7.2 договору сторонами передбачено відповідальність постачальника (відповідача у справі) у вигляді пені у розмірі 0,1% від вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення у разі не поставки (недопоставки) товарів у передбачені строки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, з врахуванням ст. 204 ЦК України та з огляду на викладені вище обставини, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення на його користь 13 515,00 грн. пені за період з 10 жовтня по 01 грудня 2014 р. обґрунтованими та задовольняються судом.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду (справа № 3-127гс11 від 28.11.2011 р.) та Вищого господарського суду України (справа № 911/288/13-г від 01.10.2013 р.), а також у висновках Верховного суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст.111-16 ГПК України, за ІІ півріччя 2013 р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керуючись ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої витрати по сплаті судового збору у даній справі в розмірі 5 370,30 грн. покладаються на відповідача.

З огляду на наведене, відповідно до статей 6, 11, 204, 509, 525, 546, 549, 610, 611, 627, 628, 629, 655, 663, 693 Цивільного кодексу України, статей ст. 173, 193, 216, 230, 231 Господарського кодексу України та керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 75, 82-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УМПІ ГРУП", 61024, м. Харків, пр. Людвига Свободи, 50в () на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ - Енерговугілля", 83001, м. Донецьк, вул. Челюскінців, 151 () 255 000,00 грн. суми попередньої оплати, 13 515,00 грн. пені та 5 370,30 грн. судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 05.02.2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/5686/14