ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2015 р.Справа № 916/2848/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В. В.

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Семененко Н.С. - за дорученням

від відповідача: Денисова В.П. - за дорученням

від ТОВ «Веста Транс»: не з'явився

від ТОВ «Веста»: не з'явився

від ТОВ «Веста Сервіс»: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Петроліум"

на рішення господарського суду Одеської області

від 02 грудня 2014 року

у справі № 916/2848/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СК Петроліум"

до Публічного акціонерного товариства "АБ "Південний"

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Транс"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Сервіс"

про припинення вчинення дій та стягнення 221.485 грн. 48 коп.

ВСТАНОВИЛА:

18.07.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "СК Петроліум" (далі позивач, ТОВ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АБ "Південний" (далі відповідач, Банк) про припинення дій Банку щодо нарахування та списання 0,5 % річних з позивача за кредитними договорами № 400/2 2007 від 21.12.2007 р., № 412/1 2008 від 30.07.2008 р. № В35/1 від 13.02.2006 р. на підставі абзацу 2 п.1.1. вказаних договорів та стягнення 103644 грн. 07 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідач у порушення умов договорів кредиту № 400/2 2007 від 21.12.2007 р., №412/1 2008 від 30.07.2008 р. №В35/1 від 13.02.2006 р. здійснив самостійне збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних без будь-яких правових підстав для підвищення процентних ставок за вищезазначеними договорами кредиту, внаслідок чого незаконно списав грошових коштів в загальній сумі 103.644 грн. 07 коп. з банківського рахунку позивача № 2, у зв'язку з чим Банк повинний повернути позивачеві надмірно списані грошові кошти у сумі 103123 грн. 54 коп., а також сплатити позивачеві не лише суму надмірно списаних грошових коштів, а ще й 156 грн. 81 коп. - 3% річних та 363 грн. 72 коп. - інфляційних витрат, а також відшкодувати понесені судові витрати по справі на оплату судового збору в сумі 3.899 грн. 89 коп.

Заявою від 17.09.2014 р. позивач збільшив розміру позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 221.485 грн. 48 коп. - боргу, включаючи 520,53 грн. 3% річних за неповернення списаних коштів у добровільному порядку, а також стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що під час розгляду справи судом розмір незаконно списаних відсотків збільшився, що підтверджується меморіальними ордерами (т.3 а.с.5-8).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.09.2014 р. до участі в розгляді справи в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучені: Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста Транс" (далі ТОВ «Веста Транс»), Товариство з обмеженою відповідальністю "Веста" (далі ТОВ «Веста») та Товариства з обмеженою відповідальністю "Веста Сервіс" (далі ТОВ «Веста Сервіс»).

У відзиві на позов Банк позовні вимоги ТОВ не визнавав посилаючись на те, що застосування ним оперативно-господарської санкції у вигляді збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних за належне виконання зобов'язання з укладання договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, із забезпечення виконання за кредитними договорами є цілком законним, так як часткове виконання зобов'язання не може вважатись належним, оскільки п. 1.1 вказаних кредитних договорів не передбачено можливості звільнення від застосування оперативно-господарської санкції у випадку часткового виконання зобов'язання, встановленого у пункті 1.3 договорів, а тому збільшення відповідачем процентної ставки на 0,5 процентів річних у випадку неналежного часткового виконання зобов'язання, обумовленого у п. 1.3 кредитних договорів від №400/2 2007 від 21.12.2007 року, № 412/1 2008 від 30.07.2008 року, № В35/1 від 13.02.2006 р. є правомірним.

Оскільки, боржники не здійснили вчасного та у встановленому розмірі погашення заборгованості за процентами, відповідач відповідно до умов договорів поруки від 29.08.2013 р. здійснив договірне списання заборгованості по кредитам з рахунку позивача, у зв'язку з чим дії Банку є правомірними та такими, що відповідають умовам договору та ч.2 ст.1071 ЦК України, внаслідок чого підстави для задоволення позову - відсутні.

У письмових поясненнях ТОВ "Веста" повністю підтримало позовні вимоги та вважало їх обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі (т.3 а.с.31).

Рішенням господарського суду Одеської області від 02.12.2014 р. (суддя Щавинська Ю.М.) у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що застосування оперативно-господарської санкції у вигляді збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних за належне виконання зобов'язання з укладання договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, із забезпечення виконання за кредитними договорами є цілком законним, так як часткове виконання зобов'язання не може вважатись належним, оскільки п. 1.1 вказаних кредитних договорів не передбачено можливості звільнення від застосування оперативно-господарської санкції у випадку часткового виконання зобов'язання, встановленого у пункті 1.3 договорів, а тому збільшення відповідачем процентної ставки на 0,5 процентів річних у випадку неналежного часткового виконання зобов'язання, обумовленого у п. 1.3 кредитних договорів від №400/2 2007 від 21.12.2007 року, № 412/1 2008 від 30.07.2008 року, № В35/1 від 13.02.2006 р. є правомірним, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, списаних на сплату донарахованих 0,5% річних та 3% річних - відсутні.

Не підлягає задоволенню й позовна вимога про припинення дій відповідача по нарахуванню та списанню 0,5 % річних з позивача за кредитними договорами №400/2 2007 від 21.12.2007 року, № 412/1 2008 від 30.07.2008 р., № В35/1 від 13.02.2006 р., оскільки підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК України), право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не таке, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні, а тому підстави для задоволення позовних вимог в цій частині - відсутні.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, ухвалено з порушеннями норм процесуального та матеріального права та постановити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що, по-перше, позивач повністю виконав свої зобов'язання у повному обсязі та укладав усі необхідні договори про забезпечення зобов'язання, а тому у Банка відсутні підстави для збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних, по-друге, підставою часткового невиконання умов кредитних договорів стали протиправні дії Банку, зокрема, банком було порушено попередньо досягнуті домовленості та в односторонньому порядку змінено редакцію додаткових угод до договорів іпотеки без будь-яких законних та мотивованих обґрунтувань, що підтверджується відповідними листами ТОВ «Веста» від 17.03.2014 р., від 21.03.2014 р. від 24.03.2014 р., від 25.03.2014 р., від 27.03.2014 р., від 08.04.2014 р. від 11.04.2014 р. від 25.04.2014 р., що й стало причиною неможливості виконання позивачем в повному обсязі договорів кредиту.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. В судовому засіданні представник відповідача просив рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ТОВ «Веста Транс», ТОВ «Веста» та ТОВ «Веста Сервіс» були своєчасно та належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, але не скористались своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції між сторонами у справі укладено договори кредиту № 400/2 2007 від 21.12.2007 року (т.1 а.с.21-24), № 412/1 2008 від 30.07.2008 року (т.1 а.с.86-88), № В35/1 від 13.02.2006 року (т.1 а.с.119-122) та додаткові угоди до них, за умовами яких Банк зобов'язався відкрити позивачеві кредитні лінії, а останній прийняти кредитні грошові кошти та повернути їх у визначені договорами кредиту строки.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, то суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що факт наявності на момент звернення до суду між сторонами правовідносин по зазначеним договорам кредиту сторонами не оспорюється.

Згідно п. 5.1. названих договорів кредиту, останні набирають чинності з моменту їх укладання та діють до повного виконання сторонами зобов'язань за цими договорами.

Звертаючись з позовом до суду позивач посилається на самостійне, незаконне збільшення Банком процентної ставки на 0,5 процентів річних без будь-яких правових підстав для підвищення процентних ставок за вищезазначеними договорами кредиту та як внаслідок цього - незаконне списання останнім грошових коштів з банківського рахунку позивача.

Однак, суд першої інстанції підставне не погодився з такими доводами позивача, оскільки 21.12.2007 р. між сторонами у справі укладено договір кредиту № 400/2 2007 від 21.12.2007 р. (т.1 а.с.21-24), за умовами якого Банк зобов'язався надати позивачеві кредит в сумі 9.000.000 грн., а останній зобов'язався прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути його Банку у повному обсязі в порядку та у строки передбачені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у розмірі 15,5% річних.

Сторонами неодноразово вносилися зміни до вищезазначеного договору кредиту та остаточно додатковою угодою від 30.01.2014 р. до нього (а.с.109 т. 3) сторони погодили, що кінцевий термін повернення кредиту становить 30.01.2015 р. та визначили, що у разі невиконання позивачем п. 1.3. договору кредиту по укладанню договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, обумовленого у п. 1.3 договорів, процентна ставка підвищується на 0,5 відсотків річних, починаючи з наступного робочого дня, що слідує за днем невиконання вказаного зобов'язання.

Відповідно до п.1.3 вищезазначеного договору кредиту визначено перелік угод (поруки, застави, іпотеки), якими забезпечується виконання зобов'язання позивача перед Банком.

Конкретизацію цих правочинів, строків їх укладання та внесення змін до них з урахуванням збільшення строків кредитування здійснено у відповідних додаткових угодах.

Так, додатковою угодою від 16.08.2013 р. до договору кредиту (а.с. 87 т. 3 ) сторони внесли зміни до останнього та визначили, що п. 1.3. договору кредиту містить зобов'язання позивача в день укладання додаткової угоди від 16.08.2013 р. укласти з банком договори про внесення змін до договорів поруки та застави, які забезпечують виконання умов договору кредиту у строк до 31.03.2014 р. та передати в наступну іпотеку визначене договором кредиту майно (в редакції додаткової угоди від 30.12.2013 р.), а також у строк до 31.03.2014 р. внести зміни до договорів іпотеки (в редакції додаткової угоди від 30.01.2014 р.).

Як свідчать матеріали справи та не заперечується жодною зі сторін позивачем п. 1.3. договору кредиту виконаний не у повному обсязі, а саме у зв'язку із встановленням сторонами нового строку повернення кредитних коштів згідно додаткової угоди до договору кредиту від 30.01.2014 р., позивачем до сьогоднішнього часу не укладено договори про внесення змін до наступних договорів:

- Договору застави від 02.09.2008 р., укладеного між сторонами у справі, зокрема - обладнання, що знаходиться за адресами: АЗС, Київська обл.., с.Микулічі, вул.. Леніна, 42, а/д Кїв-Ковель, км 42+760 м; АЗС: Київська обл.., с. Микуличі, вул.. Леніна, 45 а/д Київ-Ковель, км. 42+760.

- Договору застави від 11.07.2012 р., зокрема автотранспорт з адресою реєстрації: м. Одеса, Старокиївське шосе, 21 км.

Договори наступної іпотеки та застави об'єктів визначених п.п.1.3.4.1., 1.3.4.2. в редакції додаткової угоди від 30.12.2013 р. взагалі позивачем не укладались.

Аналогічним чином склалися правовідносини між сторонами у справі на підставі договору кредиту № В35/1 від 13.02.2006 р. (т.1 а.с.21-24), за умовами якого Банк зобов'язався надати позивачеві кредит в сумі 2244780 дол. США, а останні зобов'язалися прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути його Банку у повному обсязі в порядку та у строки передбачені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у розмірі 11,5% річних.

У зв'язку з укладанням між сторонами у справі додаткової угоди від 30.01.2014 р. до договору кредиту № В 35/1 та продовження сторонами строку кредитування до 30.01.2015 р., позивачем, всупереч п. п. 1.3.2 та п. 1.3, зазначеного договору кредиту не внесені зміни до відповідних договорів, зокрема: договору застави транспортного засобу від 22.02.2012 р. (автотранспорт, що зареєстрований за адресою: м. Одеса, Старокиївське шосе, 21км), а договори наступної іпотеки та застави об'єктів визначених у п.п.1.3.3.1.-1.3.3.3. договору кредиту (в редакції додаткових угод від 08.08.2013 р. та від 30.01.2014 р.) взагалі позивачем не укладались.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що позивач своєчасно та у повному обсязі виконав п. 1.3. вищезазначених кредитних договорів та додаткових угод до них, а саме уклав додаткові угоди до договорів іпотеки та застави, з яких вбачається, що строки за основним зобов'язанням продовжені та відповідають строкам встановленим договорам кредиту, в матеріалах справи не міститься. Також, матеріали справи не містять і доказів укладання позивачем наступної застави/іпотеки та таких доказів, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, позивачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується жодною із сторін у справі позивач несвоєчасно та не у повному обсязі виконав п.1.3 договорів кредиту щодо укладення всієї сукупності правочинів із забезпечення виконання за кредитними договорами, зокрема, й передбачених у підпункті 1.3.3, підпунктах 1.3.4.1, 1.3.4.2, 1.3.4.3 підпункту 1.3.4 пункту 1.3 цих договорів.

Згідно ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 236 ГК України перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій статті 236 ГК України, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 1.1 договорів кредиту №400/2 2007 від 21.12.2007 р., № 412/1 2008 від 30.07.2008 р., № В35/1 від 13.02.2006 р. та додаткових угод до них, застосування оперативно-господарської санкції у вигляді збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних, пов'язано із невиконанням зобов'язання по укладанню договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, обумовленого у пунктах 1.3 договорів, тобто, підставою для застосування вказаної оперативно-господарські санкції є невиконання належним чином зобов'язання з укладення всієї сукупності правочинів із забезпечення виконання за кредитними договорами, зокрема, й передбачених у підпункті 1.3.3, підпунктах 1.3.4.1, 1.3.4.2, 1.3.4.3 підпункту 1.3.4 пункту 1.3 цих договорів.

Посилання скаржника на часткове виконання зобов'язань не може вважатись доказом належного виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за договорами кредиту, оскільки п. 1.1 вищезазначених договорів кредиту не передбачено можливості звільнення від застосування оперативно-господарської санкції у випадку часткового виконання зобов'язання, встановленого у п. 1.3 договорів, внаслідок чого збільшення Банком процентної ставки на 0,5 процентів річних у випадку неналежного часткового виконання зобов'язання, обумовленого у п. 1.3 договорів кредиту від №400/2 2007 від 21.12.2007 року, № 412/1 2008 від 30.07.2008 р. № В35/1 від 13.02.2006 р. є правомірним, а тому суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що підстави для задоволення позову в цій частині - відсутні.

Посилання скаржника на неможливість підписання змін до договорів забезпечення є голослівними, а тому підставне не прийняті місцевим судом до уваги, оскільки підписуючи додаткові угоди до договорів кредиту позивач одночасно надав згоду на внесення відповідних змін до визначених такими угодами договорів забезпечення. Але, з наявних в матеріалах справи листів вбачається, що саме позивач висловив незгоду з деякими положеннями договорів забезпечення, чим фактично відмовився від виконання п. 1.3 договорів кредиту, внаслідок чого протилежні твердження скаржника не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що оскільки позивач не виконав взяті на себе зобов'язання за договорами кредиту, а саме п. 1.3. цих договорів, то Банк, починаючи з 01.04.2014 р. правомірно та на законних підставах підвищив розмір процентної ставка на 0,5 відсотків річних за договорами кредиту № В35/1 від 13.02..2006 р. та № 400/2 2007 від 21.12.2007 р., внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог і в цій частині - відсутні.

Оскільки, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача донарахованих 0,5% річних задоволенню не підлягають, то підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних, які є похідними вимогами від основних також відсутні.

Посилання скаржника на неправомірне списання Банком заборгованості за процентами згідно кредитних зобов'язань «ТОВ «Веста» та ТОВ «Веста-Сервіс» є необґрунтованими та правомірно не прийняті місцевим судом до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та повністю визнається сторонами, що Банком здійснено самостійне списання грошових коштів позивача в загальній сумі 220.964,95 грн., що обліковувались на рахунку № 2 у АБ „Південний", в зв'язку з донарахуванням 0,5% річних на підставі абз.2 п.1.1 Кредитних договорів, а саме: 12.05.2014 року списано 366,04 грн. за кредитним договором № 412/1 2008 (меморіальний ордер №28242); 2368,04 грн. за кредитним договором №400/2 2007 (меморіальний ордер №28221.);1030,99 грн. за кредитним договором №400/2 2007 (меморіальний ордер №28235 від.);13.05.2014р. - 2513,74 грн. за кредитним договором №В 35/1 (меморіальний ордер №12948); 02.06.2014р. - 221,22 грн. за кредитним договором 412/1 2008 (меморіальний ордер №12404) 2449,70 грн. за кредитним договором № 400/2 2007 (меморіальний ордер №12444); 1066,54 грн. за кредитним договором №400/2 2007 (меморіальний ордер №12446); 2611.81 грн. за кредитним договором №В 35/1 (меморіальний ордер №17535); 30.05.2014р. - 10403,83грн. за кредитним договором №В 35/1 (меморіальний ордер №20467); 01.07.2014р. 78,30 грн. за кредитним договором № 412/1 2008 (меморіальний ордер №5824); 1497,88 грн. за кредитним договором № 400/2 2007(меморіальний ордер №6052); 1755,46 грн. за кредитним договором № 400/2 2007 (меморіальний ордер №5978) та 2427,35грн. за кредитним договором №В 35/1 (меморіальний ордер №17875); 12.05.2014р. списано 992,86 грн. за кредитним договором №681 (меморіальний ордер №30331); 5057,77 грн. за кредитним договором №89/2 (меморіальний ордер №30387.); 4339,85 грн. за кредитним договором №95/2 (меморіальний ордер №30391.); 8963,45 грн. за кредитним договором №201/1 (меморіальний ордер №30397.); 276,86 грн. за кредитним договором №265/2 (меморіальний ордер №30405); 4113,27 грн. за кредитним договором №478/1 2008 (меморіальний ордер №30411) та 01.07.2014р.) 25318,62 грн. за кредитними договорами ТОВ "Веста Сервіс" (меморіальний ордер); 1705,60 грн., за кредитним договором № 365/1 (меморіальний ордер № 8335 від 01.07.2014 року) та 23564,36 грн. за кредитним договором № 277/1 (меморіальний ордер № 5212); 01.08.2014 року 1145,26 грн. за кредитним договором № 400/2 2007 (меморіальний ордер № 4068); 2692,96 грн. за кредитним договором № 400/2 2007 (меморіальний ордер № 3991); 3059,38 грн. за кредитним договором № В-35 (меморіальний ордер № 4668) та 110.943,81 грн. за договором поруки (меморіальний ордер № 15115).

Колегія суддів, погоджується з висновками місцевого суду про те, що вищевказане списання, яке позивач вважає неправомірним, було проведено як по зобов'язанням позивача, що виникли з кредитних договорів, так і по зобов'язанням позивача, що виникли з договорів поруки по договорам кредиту, укладеними з третіми особами - ТОВ "Веста", ТОВ "Веста Транс" та ТОВ "Веста Сервіс".

Зокрема, як свідчать матеріали справи, між Банком та ТОВ «Веста-Сервіс» були укладені договори кредиту № 201/1, 265/2, 478/1 2008, 681, 89/2 2008, 95/2, АС2010-06118 та додаткові угоди до них, за умовами яких Банк зобов'язався надати ТОВ «Веста Сервіс» кредитні грошові кошти в сумах та на умовах, зазначених в кредитних договорах.

29.08.2013 р. в якості забезпечення вищезазначених договорів кредиту, між сторонами у справі укладено договір поруки, за умовами якого позивач зобов'язався відповідати перед Банком у тому ж обсязі, що й ТОВ «Веста-Сервіс» за всіма зобов'язаннями останнього за договорами кредиту.

Додатковими угодами від 30.01.2014 р. сторони внесли зміни до вищезазначених договорів кредиту № 201/1, 265/2, 478/1 2008, 681, 89/2 2008, 95/2, АС2010-06118 та погодили, що у разі невиконання ТОВ «Веста-Сервіс» свого зобов'язання по укладенню договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки (застави), обумовлених у п. 1.3. договору кредиту у строк до 31.03.2014 р., розмір процентної ставки збільшується на 0,5 відсотків річних, починаючи із наступного робочого дня, що слідує за днем невиконання вказаного зобов'язання.

Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «Веста-Сервіс» своєчасно та у повному обсязі виконало п. 1.3. вищезазначених кредитних договорів та додаткових угод до них, а саме уклало додаткові угоди до договорів іпотеки та застави, з яких вбачається, що строки за основним зобов'язанням продовжені та відповідають строкам встановленим договорам кредиту, матеріали справи не містять, а тому Банк, починаючи з 01.04.2014 р. підставне підвищив розмір процентної ставки на 0,5 відсотків річних.

Доказів, які б свідчили про те, що у ТОВ «Веста-Транс» відсутній борг щодо погашення заборгованості по процентам матеріали справи не містять та таких доказів, всупереч ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано.

Відповідно до п. п. 3.1.-3.3 договору поруки від 29.08.2013 р. Банк має право здійснювати договірне списання з рахунку позивача заборгованості по кредитам, за які він поручився.

Аналогічним чином склалися правовідносини між Банком та позивачем, які витікають із договорів поруки, за якими позивач поручився за виконання зобов'язань ТОВ «Веста».

Вищенаведене однозначно свідчить про те, що право Банку на списання з рахунку позивача названих грошових коштів прямо передбачено, як умовами вищезазначених договорів, так і ч. 2 ст. 1071 ЦК України, а тому такі дії Банку є правомірними.

Також, колегія суддів погоджується і з висновками місцевого суду про те, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ТОВ про припинення дій відповідача по нарахуванню та списанню 0,5 % річних з позивача за кредитними договорами №400/2 2007 від 21.12.2007 року, № 412/1 2008 від 30.07.2008 року, № В35/1 від 13.02.2006 року, оскільки підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (ст.1 ГПК України), право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не таке, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 02.12.2014 року у справі № 916/2848/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „СК Петроліум" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 28.01.2015 року.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Колоколов С.І.