КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2015 р. Справа№ 911/4351/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Яковенко К.В. - представник за дов. б/н від 15.08.2014;

від відповідача: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія БТС"

на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2014

у справі № 911/4351/14 (суддя - Скутельник П.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодортранс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія БТС"

про стягнення 85764,00 грн.,

У судовому засіданні 29.01.2015 оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автодортранс" (далі - ТОВ "Автодортранс", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія БТС" (далі - ТОВ "Компанія БТС", відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки від 15.07.2013 року за № 150713-1 в сумі 85764,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач зобов'язання по оплаті поставленого товару належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла вищезазначена заборгованість.

Рішенням Господарського суду Київської області від 03.11.2014 позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 85764,00 грн. та судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Компанія БТС", звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, не дослідив, що договір між сторонами укладено не було, а відтак у відповідача не виникло договірних зобов'язань. Крім того, зазначив про порушення процесуальних прав відповідача, яке, на його думку, виявилося в тому, що суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності представника відповідача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 апеляційну скаргу ТОВ "Компанія БТС" було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13.01.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2015 розгляд справи було відкладено на 29.01.2015 у зв'язку з неявкою представників сторін, в порядку ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2015 у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці, змінено склад судової колегії: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.

Представник позивача у судовому засіданні 29.01.2015 заперечував проти доводів апеляційної скарги, зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. На огляд суду надав оригінали пов'язаних з предметом спору документів. Окремо зазначив, що відповідач частково здійснював оплату поставленого товару, що підтверджується банківськими виписками та довідками (при цьому цільовим призначенням таких оплат було визначено саме спірний договір та виставлені позивачем рахунки-фактури).

Представник відповідача у судове засідання 29.01.2015 не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, направленням на відповідну адресу сторони рекомендованим листом копії ухвали від 13.01.2015. Повідомленням про вручення поштового відправлення № 538 підтверджується отримання 15.01.2015 відповідачем зазначеного листа з ухвалою суду.

Разом з цим, пункт 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 (далі - Постанова Пленуму) зазначає, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки рішення Господарського суду Київської області в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який не з'явився в друге судове засідання та був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, оглянувши оригінали документів, пов'язаних з предметом спору, заслухавши пояснення представника позивача, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Згідно зі ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що з липня 2013 року між ТОВ "Автодортранс" та ТОВ "Компанія БТС" виникли певні правовідносини, метою яких, зокрема, було постачання позивачем відповідачу щебеню, щебеневих сумішів, відсіву, тощо.

Як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції позивач зазначав, що для юридичного оформлення вказаних правовідносин ним було складено та підписано договір поставки № 150713-1 від 15.07.2013, який в подальшому було надано для підписання відповідачу. Матеріали справи не містять доказів підписання ТОВ "Компанія БТС" екземпляра договору, який наявний у позивача, разом з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про фактичне прийняття відповідачем умов договору, яке виявилося в прийманні та частковій оплаті товару, а також в підписанні обома сторонами додаткової угоди до вищезазначеного договору.

В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1. ст. 181 ГК України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Так, в матеріалах справи (а.с. 22) наявна копія додаткової угоди № 1 до договору № 150713-1 від 15.07.2013, яка 18.02.2014 була підписана та скріплена печатками обох сторін без заперечень.

Зі змісту додаткової угоди вбачається, що сторони по справі підтвердили наявність між ними вищезазначених правовідносин, внаслідок за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 85764,00 грн. з оплати отриманого товару за видатковими накладними від 29.07.2013 року за № РН-0000117, від 31.07.2013 року за № РН-0000118, від 31.07.2013 року за № 0000119, від 31.07.2013 року за № РН-0000126, від 14.08.2013 року за № РН-0000147, від 16.08.2013 року за № РН-0000151, від 22.08.2013 року за № РН-0000156, від 30.08.2013 року за № РН-0000168, від 31.08.2013 року за № РН-0000172. Саме заборгованість за вказаними накладними є предметом спору по даній справі (при цьому на підтвердження власних доводів щодо належного виконання договірних зобов'язань, позивач подав інші документи, зокрема, товарно-транспортні накладні, рахунки-фактури, тощо).

За умовами п. 2 додаткової угоди сторони досягли згоди щодо терміну погашення відповідачем заборгованості перед позивачем, кінцевим терміном чого визначили дату 25.06.2014 року.

При цьому дійсність та правомочність зазначеної додаткової угоди апелянтом у скарзі не заперечується. Разом з цим, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

З наведеного вбачається, що підписанням додаткової угоди відповідач фактичного визнав заборгованість перед позивачем у розмірі 85764,00 грн. (яка утворилася саме внаслідок несвоєчасної оплати поставленого товару), а також підтвердив прийняття усіх умов договору № 150713-1 від 15.07.2013, зокрема, визначивши у додатковій угоді, що всі інші (без виключення) умови договору № 150713-1 зберігають свою чинність.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно п. 6.1.2. договору, обов'язком позивача є підготовка та надання відповідачу необхідних документів, що стосуються товару, таких як: видаткова накладна, податкова накладна, документи, що підтверджують якість товару.

Так, в матеріалах справи наявні складені та підписані з боку позивача наступні документи: видаткові накладні від 29.07.2013 року за № РН-0000117, від 31.07.2013 року за № РН-0000118, від 31.07.2013 року за № 0000119, від 31.07.2013 року за № РН-0000126, від 14.08.2013 року за № РН-0000147, від 16.08.2013 року за № РН-0000151, від 22.08.2013 року за № РН-0000156, від 30.08.2013 року за № РН-0000168, від 31.08.2013 року за № РН-0000172, накладна від 30.07.2013 року б/н, товарно-транспортні накладні від 26.07.2013 року б/н, від 27.07.2013 року б/н, від 28.07.2013 року за № 1, від 29.07.2013 року б/н, від 30.07.2013 року б/н, від 31.07.2013 року б/н, від 02.08.2013 року б/н, від 03.08.2013 року б/н, від 05.08.2013 року б/н, від 06.08.2013 року б/н, від 12.08.2013 року б/н, від 13.08.2013 року б/н, від 14.08.2013 року б/н, від 16.08.2013 року б/н, від 17.08.2013 року б/н, від 22.08.2013 року б/н, від 22.08.2013 року за № 2; рахунки фактури від 26.07.2013 року за № СФ-0000164, від 29.07.2013 року за № СФ-0000054, від 14.08.2013 року за № СФ-0000166.

При цьому умовами договору не передбачений обов'язок покупця підписати вищезазначені документи у відповідний строк, однак зазначено, що покупець здійснює оплату по факту отримання (поставки) товару з відстрочкою платежу до 3-х банківських днів після отримання покупцем у власність відповідної партії продукції, що підтверджується відповідною накладною. Оплата за товар здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів в безготівковій формі на поточний рахунок постачальника. Датою оплати товару сторони вважають дату надходження грошей на поточний рахунок постачальника (п.п. 7.1., 7.2., 7.3. договору).

Суд першої інстанції правомірно встановлено, що факт отримання товару саме за визначеними в позовній заяві видатковими накладними підтверджується підписанням відповідачем додаткової угоди № 1 від 18.02.2014 (без заперечень та зауважень).

Матеріалами справи підтверджується та апелянтом у скарзі не заперечується, що відповідач частково оплачував поставлений позивачем (саме на умовах договору № 150713-1 від 15.07.2013) товар. При цьому у цільовому призначенні таких платежів сторона зазначала як оплату зобов'язань безпосередньо за договором № 150713-1 від 15.07.2013, так і оплату виставлених на його підставі рахунків-фактур.

Так, з довідки ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» № 97/5/50-26 від 20.08.2014 (а.с. 50) вбачається, що 26.07.2013, 30.07.2013, та 16.08.2013 від ТОВ «Компанія БТС» на рахунок ТОВ «Автодортранс» надходили грошові кошти загальною сумою 92400,00 грн. з цільовим призначенням: «оплата за товар, згідно відповідних рахунків-фактур». Разом з цим, відповідно до виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 49) 16.09.2013 відповідач здійснив сплату 20000,00 грн., безпосередньо зазначивши в призначенні платежу «оплата за товар, згідно договору № 150713-1 від 15.07.2013…».

Таким чином існування правовідносин між позивачем та відповідачем, які виникли внаслідок поставки товару у спірний період, документально підтверджені, наявність заборгованості у розмірі 85764,00 грн. саме за виставленими позивачем рахунками-фактурами була беззаперечно визнана відповідачем, зокрема, підписанням додаткової угоди від 18.02.2014 (з посиланням саме на умови спірного договору та з зазначенням про належне виконання позивачем обов'язків щодо поставки товару за спірними накладними), а відтак відсутність підпису відповідача на примірнику договору № 150713-1 від 15.07.2013 (який було надано позивачем) не спростовує факту виконання сторонами умов вказаного договору, з наступним виникненням беззаперечного обов'язку відповідача по сплаті поставленого позивачем товару. При цьому власний примірник спірного договору відповідачем надано не було, однак про наявність в нього такого примірнику апелянт неодноразово зазначав (зокрема, в клопотаннях від 31.11.2014 (а.с. 56) та від 12.01.2014 (а.с. 87). Крім того, відповідачем у вказаних клопотаннях було підтверджено, що договір № 150713-1 від 15.07.2013 існував та виконувався обома сторонами, однак доказів на підтвердження таких доводів як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційною (в порядку ст. 101 ГПК України) апелянтом надано не було. Вказані обставини окремо свідчать про обґрунтованість висновків суд першої інстанції щодо наявності вищезазначених правовідносин між сторонами, а також підтверджують правомірність вимог позивача.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що доказів повної або часткової оплати заборгованості у розмірі 85764,00 грн. відповідачем надано не було, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірне та обґрунтоване задоволення позову судом першої інстанції.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі зазначав, що місцевий господарський суд прийняв рішення за відсутності представника відповідача, а також неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

В цій частині суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи апелянта, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвала Господарського суду Київської області про порушення провадження по справі від 13.10.2014 (яка надіслана відповідачу рекомендованим листом на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, як місцезнаходження даної юридичної особи) була вручена відповідачу 21.10.2014.

Окремим доказом обізнаності відповідача про час та місце судового засідання, є клопотання сторони про відкладення розгляду справи від 31.10.2014 (а.с. 56). Оскільки вказане клопотання (так саме, як і в суді апеляційної інстанції) було обґрунтовано лише неможливістю сторони з'явитися у судове засідання та надати відповідні докази через відрядження директора підприємства (без жодних належних доказів на підтвердження власних доводів), місцевий господарський суд (враховуючи положення ст. 28, ч. 1 ст. 77 ГПК України та пунктів 3.9.1., 3.12. Постанови Пленуму) обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання та правомірно розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Крім того, як було вищезазначено, 12.01.2015 апелянт через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, в якому наголошував на наявності в нього оригіналу договору № 150713-1 від 15.07.2013, а також про його частковое виконання відповідачем. Зазначене спростовує доводи самого апелянта, які викладені у скарзі, про те, що між сторонами не укладався спірний договір та не вчинялося дій, направлених на виконання договору. Разом з цим, в жодне судове засідання представник відповідача не з'явився та доказів на спростування позовних вимог не надав.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів апелянта в частині порушення його процесуальних прав та законних інтересів, а відтак про правомірність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи та задоволення позовних вимог в повному обсязі на підставі належних та допустимих доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних доказів на спростування висновків суду першої інстанції, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції по даній справі в розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія БТС" на рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2014 у справі № 911/4351/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 03.11.2014 у справі № 911/4351/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/4351/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повний текст складено 30.01.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич