РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа №910/25434/14
За позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛУБНИМ'ЯСО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР"

про стягнення 173 214,77 грн.

Суддя О.М.Ярмак

Представники:

Від позивача: Сулима І.В. за дов.

Від відповідача: Яворська Л.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.12.2014р., 13.01.2015р. у засіданнях суду оголошувалась перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

Пред'явлені вимоги про стягнення 59 497,16 грн. основного боргу - заборгованості за договором поставки № 8 від 12.12.2012р., 65 637,91 грн. пені, 17 849,15 грн. штрафу, 17 349,59 грн. 3% річних, 12 880,96 грн. інфляційних втрат.

20.11.2014р. через канцелярію суду представник позивача подав документи по справі.

У засіданнях суду 16.12.2014р., 13.01.2015р. представник позивача подав документи по справі.

Відповідач позов не визнає, у судовому засіданні 16.12.2014р. подав клопотання, в якому вказує, що загальна заборгованість ТОВ «Амбар» перед ТОВ «Лубним'ясо» станом на 16.12.2014р. складає 21 421,80 грн., заявив про пропуск позивачем строку позовної давності щодо стягнення неустойки, просив оголосити перерву у засіданні суду. Клопотання судом задоволено.

У судовому засіданні 13.01.2015р. представник відповідача подав письмові заперечення до уточнених вимог, в яких вказує на невірне визначення періодів нарахування штрафу та пені. Стверджує, що в результаті укладення між сторонами угоди від 25.12.2014р. про зарахування однорідних вимог на суму 12 625,60 грн., та помилкове нарахування позивачем заборгованості у сумі 8796,20 грн. вартості поставленої продукції за іншим правочином - договір № 70 від 10.02.2014р., основний борг перед позивачем погашено у повному обсязі, визнає позовні вимоги в частині стягнення 12 880,96 грн. інфляційних втрат.

26.01.2015р. через канцелярію суду представник позивача подав заяву про часткове зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 65 637,91 грн. пені, 17 849,15 грн. штрафу, 17 349,59 грн. 3% річних, 12 880,96 грн. інфляційних втрат та судові витрати. Вказана заява відповідає ст. 22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні 27.01.2015р. представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені та штрафу, відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

12.12.2012р. між позивачем (постачальник за договором) та відповідачем (покупець) був укладений договір поставки № 8, за умовами якого постачальник зобов'язався систематично доставляти і передавати у власність покупцю м'ясну продукцію, надалі - товар, а покупець - приймати цей товар та своєчасно здійснювати оплату за неї на умовах даного договору. Предметом поставки є м'ясо свинини та яловичини охолоджене та заморожене, а також субпродукти першої, другої категорії та інші м'ясопродукти.

Відповідно до п.3.1 договору, ціна на товар, який поставляється є договірною і встановлюється відповідно до погоджених покупцем та постачальником замовлень. Погоджена ціна на товар вказується в накладних на кожну партію і містить у собі податок на додану вартість або дотацію. Загальна вартість договору складається з вартостей усіх поставок за період дії договору.

Згідно умов п.4.2, покупець здійснює повну оплату за товар у повному обсязі в зазначений термін: 10 календарних днів.

У п.4.3 договору сторони погодили, що загальна сума договору визначається, як сума проданого товару по видаткових накладних протягом дії даного договору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з грудня 2012р. по жовтень 2014р. за видатковими накладними, копії яких долучені до матеріалів справи, передав, а відповідач прийняв товар по договору на загальну суму 6 847 697,16 грн.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості поставленого товару виконав частково, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед відповідачем, яка згідно розрахунку позивача станом на час звернення до суду становила 59 497,16 грн.

25.12.2014р. між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) було укладено Угоду про часткове зарахування зустрічних однорідних грошових вимог № 25/12/14, за умовами якого сторони, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, дійшли згоди на підставі ст. 601 ЦК України, ст.ст. 202, 203 ГК України про часткове зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема сторони дійшли згоди, що за договором поставки № 8 від 12.12.2012р. сторона - 1 є кредитором, а сторона-2 є боржником при виконанні грошового зобов'язання в сумі 126 343,41 грн., з яких сума основного боргу складає 12 625,60 грн. та сума штрафних санкцій 113 717,61 грн., строк виконання, якого настав.

Відповідно до п.1.2 угоди сторони домовились, що зобов'язання за договором припиняються наступним чином, по договору поставки № 8 від 12.12.2012р. сторона-1 перестає бути кредитором, а сторона - 2 перестає бути боржником при виконанні грошового зобов'язання в сумі 12 625,60 грн. внаслідок зарахування вимог на суму 12 625,60 грн., однак сторона-2 залишається бути боржником при виконанні грошового зобов'язання в сумі 113 717,61 грн.

У процесі розгляду справи позивачем було подану заяву про зменшення позовних вимог від 26.01.2015р., відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 65 637,91 грн. пені, 17 849,15 грн. штрафу, 17 349,59 грн. 3% річних, 12 880,96 грн. інфляційних втрат, всього 113 717,51 грн. за прострочення виконання зобов'язання щодо оплати товару по договору, розрахунок яких здійснено по кожній видатковій накладній.

Відповідач факт прострочення свого зобов'язання щодо оплати вартості товару на заявлену суму заперечує, зазначаючи, що станом на 16.12.2014р. заборгованість ТОВ «Амбар» перед ТОВ «Лубним'ясо» визнало лише в розмірі 21421,80 гривень, а під час перевірки товаротранспортних накладних було встановлено те, що позивач допустив помилку при оформленні товаротранспортної накладної на поставку продукції вартістю 8796,20 грн., а саме: зазначив, що поставка здійснюється згідно з договором №8 від 12.12.2012 року, хоча здійснена була на умовах договору №70 від 10.02.2014 року, в результаті чого позивачем заявлені позовні вимоги за договором, який не є предметом судового розгляду, тому на його думку, не підлягають задоволенню зазначені вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 8796,20 грн., нарахованої пені чи інших штрафів на вказану суму. Стверджує, що позивач, нараховуючи 30 % штрафу та 3% річних фактично вимагає одночасного застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, заявляє про застосування строків позовної давності щодо стягнення пені та штрафу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 671 ЦК України, якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріалами справи встановлено та відповідачем не спростовано факт поставки позивачем та часткової оплати відповідачем товару за видатковими накладними по договору поставки № 8 від 12.12.2012р. за спірний період з порушенням встановлених строків оплати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до п.7.5 договору поставки, за несвоєчасну оплату товару, який поставлений, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня розраховується від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше ніж вартість товару за замовлення.

Пунктом 7.6 договору встановлено, що за несвоєчасну оплату товару, що поставляється, покупець сплачує на користь постачальника штраф у розмірі 30% від суми неоплаченого в строк товару.

За прострочення відповідачем зобов'язань щодо оплати товару за видатковими накладними позивачем нараховано та заявлено до стягнення 65 637,91 грн. пені, 17 849,15 грн. штрафу, 17 349,59 грн. 3% річних, 12 880,96 грн. інфляційних втрат по кожній видатковій накладній.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідачем заявлено до застосування строків позовної давності щодо стягнення пені та штрафу.

Відповідно до ч.. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Нарахування пені позивачем здійснено по кожній накладній починаючи з 24.12.2012р., позивач звернувся з позовом до суду, згідно відмітки відділу діловодства на позовній заяві - 17.11.2014р., отже позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої з 24.12.2012р. по 16.11.2013р. включно, що складає суму 54 048,20 грн.

Позивачем на підставі п.7.6 договору заявлено до стягнення штраф в сумі 17 849,15 грн. за несвоєчасну оплату поставленого товару, в задоволенні якого теж належить відмовити за пропуском строку позовної давності, т.я. з наданих у справі доказів слідує, що остання поставка товару відбулась у вересні 2013р. (12.09.2013р.).

Твердження позивача про застосування подвійної відповідальності шляхом нарахування 30% штрафу та 3% річних не приймаються судом до уваги, оскільки ґрунтуються на невірному розумінні норм матеріального права, виходячи з наступного.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення 11 589,71 грн. пені, 17 349,59 грн. 3% річних, 12 880,96 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення 54 048,20 грн. пені та 17 849,15 грн. штрафу належить відмовити за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, пропорційно розмір задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75 ,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 38-А, ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛУБНИМ'ЯСО" (37500, Полтавська область, м.Лубни, вул.Індустріальна, 26, ) 11 589 (одинадцять тисяч п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 71 коп. пені, 17 349 (сімнадцять тисяч триста сорок дев'ять) грн. 59 коп. 3% річних, 12 880 (дванадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 96 коп. інфляційних втрат, 836 (вісімсот тридцять шість) грн. 41 коп. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

2. В решті позову відмовити.

Суддя О.М.Ярмак

Повне рішеня складено 06.02.2015р.