ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р.Справа № 922/4978/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Придніпровська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Дніпропетровська дирекція залізничних перевезень" м. Дніпропетровськ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" м. Свердловськ
про стягнення 16 450,00грн.
за участю представників сторін:

позивача - Хлабистін Д.М., дов. № 26 від 01.01.2015р.;

відповідача - Шиян Є.І., дов. № ББУ/СА265/СЛ/11 від 10.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача штраф у розмірі 16 450,00грн. за неправильно зазначену в накладній масу вантажу, а також покласти на відповідача понесені витрати зі сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 1 Закону України № 1632-VII від 12.08.2014р. "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", який набрав чинності 20.08.2014р., змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних, зокрема, господарським судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції. Розгляд відповідних справ здійснюється господарськими судами, що визначаються Головою Вищого господарського суду України.

Розпорядженням голови Вищого господарського суду України від 02.09.2014р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд справ підсудних господарському суду Луганської області, розташованому в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється господарським судом Харківської області.

За таких обставин, розгляд справи здійснюється господарським судом Харківської області.

В судовому засіданні 15.01.2015р., в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 20.01.2015р. Після перерви судове засідання продовжено.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

У травні 2014р. зі станції Довжанська Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит" (відповідач) згідно накладної № 53399150 здійснило відправлення вагону № 60742814 на станцію Ігрень Придніпровської залізниці.

При заповненні комплекту перевізних документів 07.05.2014р. відповідачем до відомості вагонів, відповідно до результатів отриманих при зважуванні з зупинкою без розчеплення на вагонних вагах ВВЭТ-150 № 060601325, було внесено дані про масу вантажу в н/вагоні № 60742814: "69000кг".

По прибутті вагону з вантажем на станцію Ігрень Придніпровської залізниці, за заявкою одержувача № 263 залізницею було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі, вказаній відповідачем у накладній.

Про даний факт було складено акт загальної форми № 95 від 10.05.2014р.

Як зазначає позивач контрольне переважування спірного вагону проводилось на 150-тонних вагонних вагах, тобто таким же самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення, про що складено комерційний акт РА № 003991/242 від 10.05.2014р.

За результатами перевірки позивачем було виявлено, що в накладній № 53399150 у вагоні № 60742814 вказана маса вантажу складає 69000кг., тоді як фактично встановлено, що маса вантажу складає 67550кг., що на 1450кг. менше ніж вказано у накладній.

За виявлену різницю у вазі (між тією, яка зазначена в накладній та дійсною вагою вантажу) позивачем нараховано відповідачеві штраф в розмірі 16 450,00грн., який позивач просить суд стягнути з відповідача.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.

Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч.5 ст.306 Господарського кодексу України).

Аналогічна норма закріплена в ч.2 ст.908 Цивільного кодексу України.

Стаття 3 Закону України від 04.07.1996р. № 273/96-ВР "Про залізничний транспорт" передбачає, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", цього Закону, Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, та інших актів законодавства України.

Статтями 2, 5, 6 Статуту залізниць України передбачено, що Статут визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом; на підставі цього Статуту Мінтрансом затверджені Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб; накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтями 23, 24 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів); вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

При визначенні дійсної ваги вантажу, що був перевезений позивачем за накладною № 53399150, суд керується наступним.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 861/5082, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у тому числі захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до пункту 2.1 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 644 від 21.11.2000 року, у графі комплекту перевізних документів "Маса вантажу в кілограмах, визначена відправником" - вказується маса вантажу у кілограмах, дана графа заповнюється вантажовідправником.

Згідно зі статтею 52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача.

Маса вантажу вважається правильною, якщо різниця у масі, визначена на станції відправлення порівняно з масою, що виявилася на станції призначення, не перевищує: у разі недостачі - норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто; у разі надлишку - граничного розходження визначення маси нетто.

Аналогічна норма міститься в п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644 (далі Правила видачі вантажів), відповідно до якого вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що для визначення правильної маси вантажу необхідно враховувати норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто.

При визначенні норми природної втрати маси вантажу суд керується абз. 2 п.27 Правил видачі вантажів якою встановлюється норми природної втрати маси вантажу і граничного розходження визначення маси нетто для вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні.

Дослідивши надану позивачем накладну № 53399150 (а.с.12), судом вбачається, що вантаж був зданий до перевезення у вологому стані, про що було зроблено відмітку у розділ 20 накладної.

Відповідно абз.2 п.27 Правил видачі вантажів норма природної втрати для вантажів зданих до перевезення у вологому стані становить 2%, що складає 1380кг від маси вантажу вагою 69000кг.

Таким чином, суд дійшов висновку, що маса вантажу, який був перевезений відповідачем за накладною № 53399150, з врахуванням норм природної втрати, становить 67620кг.

Крім того, при визначенні дійсної ваги вантажу за результатами зважування його на вагонних вагах суд вважає за необхідне врахувати наступне.

Закон України від 11.02.1998р. № 113/98 «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначає правові основи забезпечення єдності вимірювань в Україні, регулює відносини у сфері метрологічної діяльності та спрямований на захист громадян і національної економіки від наслідків недостовірних результатів вимірювань.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» результати вимірювань можуть бути використані за умови, якщо відомі відповідні характеристики похибок або невизначеності вимірювань.

Відповідно до комерційного акту РА № 003991 від 10.05.2014р. судом вбачається, що переважування вагонів проводилось на 150 тонних тензометричних вагах, повірених 16.08.2013р.

Відповідно до п. 13 технічного паспорту засобу ваговимірювальної техніки № 20 вагонних ваг, на яких позивачем проводилось переважування вагонів, можлива похибка ваг складає +/-100кг для вантажу вагою 25 - 100т.

Таким чином, з врахуванням норм природної втрати та можливої похибки ваг маса вантажу, що був перевезений позивачем за накладною № 53399150, складає 67620кг +/- 100кг.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що маса вантажу, відправленого відповідачем за накладною № 53399150 вважається правильною, а тому необґрунтованим є висновок позивача щодо порушення відповідачем ст. 24 Статуту залізниць України щодо неправильності відомостей, зазначених у накладній на перевезення вантажу.

Суд вважає необґрунтованим посилання позивача на те, що можлива похибка ваг повинна визначатися не за похибкою, зазначеною у технічному паспорті ваг, а відповідно до результатів їх повірки, зробленої 13.02.2014р., відповідно до якої похибка ваг складає 60кг, оскільки повірка засобів вимірювальної техніки - це лише встановлення придатності засобів вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, до застосування на підставі результатів контролю їх метрологічних характеристик (ст. 1 Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність»).

Згідно із ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів, на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свій позов, суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що 1450кг різниці в масі ваги вантажу між тим, що зазначений позивачем в накладній на перевезення та тим, що виявився при зважування вантажу на станції прибуття, входить в межі норм природної втрати та можливої похибки вагонних ваг, у зв'язку з чим позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується посилання відповідача на те, що позовну заяву підписано неуповноваженим представником позивача, оскільки довіреність представнику видана директором ДП "Придніпровська залізниці", тоді як підприємство позивача перебуває в стані припинення, а тому уповноваженої особою від імені підприємства є не директор, а голова комісії з припинення юридичної особи, суд вважає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи міститься наказ № 610/11 від 31.07.2014р., підписаний головою комісії з реорганізації-в.о. начальника залізниці про визнання чинними довіреностей, виданих начальником Державного підприємства "Придніпровська залізниця" до створення комісії з реорганізації. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов подано до суду уповноваженою особою позивача.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується ст.49 Господарського процесуального кодексу України відповідно до якої судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.306 Господарського кодексу України, ст.ст.2, 5, 6, 114 Статуту залізниць України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.01.2015 р.

Суддя Т.А. Лавренюк