ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.2015 Справа № 920/2030/14
за позовом: Приватного підприємства "Мечніково", с. Новоєгорівка

Дворічанського району Харківської області,

до відповідача: Приватного підприємства "Рось" в особі відокремленого підрозділу

філії "Охтирський сиркомбінат", м. Охтирка Сумської області,

про стягнення 524 676 грн. 19 коп.

СУДДЯ ДЖЕПА Ю.А.

За участю представників сторін:

від позивача: Сільченко Т.І.

від відповідача: не прибув

При секретарі судового засідання Куриленко О.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 524 676 грн. 19 коп. заборгованості, з яких: 452 767 грн. 33 коп. основного боргу, відповідно до договору закупівлі сільськогосподарської продукції (сировини) № 2 від 01.01.2014 р., 35 771 грн. 54 коп. пені; 4 256 грн. 88 коп. 3% річних, 31 880 грн. 44 коп. інфляційні втрати, а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача підтримує заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

13.01.2015 р. на виконання вимог ухвали господарського суду Сумської області від 11.12.2014 р. про порушення провадження у справі позивач надав суду Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19868973 від 05.01.2015 р.

Представник відповідача в попереднє судове засідання не з'явився, але факсограмою надав клопотання № 13/01 від 13.01.2015 р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю відповідача прибути у судове засідання.

В дане судове засідання на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2015 р. позивач надав докази надсилання копії позовної заяви з доданими матеріалами на адресу, зазначену у клопотанні відповідача. Дані документи судом були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Судом направлялися ухвали на дану адресу, поштове повідомлення про вручення (отримання) ухвали суду від 13.01.2015 р. отримане відповідачем 19.01.2015 р. (а.с. 145), проте в дане судове засідання представник відповідача не прибув, письмового відзиву на позовну заяву не подав, правом подати заперечення проти вимог позивача або докази сплати суми заборгованості відповідач не скористався, повноважного представника в судове засідання не направив, про час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

З метою дотримання прав сторін щодо викладення своєї позиції у письмовому вигляді щодо позовних вимог, судом було відкладено розгляд справи з 13.01.2015 р. на 03.02.2015 р. Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судових засідань в даній справі та для подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку та встановлений ст. 69 господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, суд вважає, що сторонам створені всі належні умови та є підстави для розгляду справи по суті за наявними матеріалами відповідно до вимог ст. 75 ГПК Ураїни.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Між позивачем та відповідачем 01.01.2014 р. був укладений договір закупівлі сільськогосподарської продукції (сировини) № 2, за умовами п. 1.1 якого продавець (позивач) зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві (відповідачу) сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коровяче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ № 3662-97, надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що ціни на товар, який постачається продавцем, визначаються сторонами у Протоколах погодження ціни, які є невід'ємною частиною Договору. Протоколи складаються сторонами у випадку зміни ціни. Договором передбачено, що розрахунки здійснюються між сторонами у безготівковій формі (п. 2.5).

Позивач в позовній заяві зазначає, що протягом 2014 року між сторонами здійснювалась купівля-продаж товару, що оформлювалось сторонами видатковими накладними, товарно-транспортними накладними. Видаткові та податкові накладні є узагальненими, оформлювались сторонами щомісячно, оскільки поставки мали систематичний характер. Кожна поставка оформлена товарно-транспортними накладними (та у випадках розбіжностей щодо якісних характеристик молока - відповідними протоколами). За отриманий товар покупець проводив розрахунки шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Оплати здійснювались відповідачем несистематично, призначення платежу не містить вказівки на конкретну поставку, тому позивач зараховував суми, що надходили в якості оплати за молоко за Договором в погашення дебіторської заборгованості, що виникла раніше. Заперечень з боку відповідача з цього приводу жодного разу не надходило, тому позивач вважав, що такий порядок зарахування оплат узгоджений сторонами. Сторони періодично підписували між собою акти звіряння взаємних розрахунків.

Крім цього, покупець надавав продавцеві послуги із оренди холодильного обладнання, розрахунки за які здійснювались щомісячно шляхом зарахування взаємних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Крім того, частиною другою статті 692 передбачений обов'язок покупця сплатити продавцеві повну вартість товару, якщо договором не передбачено розстрочення платежу.

Позивач зазначає, що керуючись положеннями Договору, відповідач повинен оплатити отриманий ним товар у повному обсязі після його отримання, що підтверджується відповідними товарно-супровідними документами. Оскільки поставки здійснювались без передоплати, застосовується загальна норма статті 692 ЦК України.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що обов'язок покупця (відповідача) оплатити поставлений товар виник з наступного дня після підписання видаткових накладних за поставками, за якими існує заборгованість у відповідача, тобто в першому випадку поставки з 01 серпня 2014 року, а в другому - з 01 вересня 2014 року.

На день складання позову відповідач не в повному обсязі розрахувався за отриманий товар, а саме:

1) Відповідно до видаткової накладної № РН-0000074 від 31 липня 2014 року визначено загальний обсяг і ціну молочної продукції, яка поставлена у липні 2014 року. У липні 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв 98 812,00 кг молока за середньою ціною 2,8335 грн. за кілограм, загальною вартістю 279987,42 грн. без ПДВ, що загалом з урахуванням ПДВ становить 335 984,91 грн.

Оплату Відповідач здійснював частково, протягом серпня - жовтня:

28.08.2014 року - 33 438,93 грн. (оплата в складі платежу в 100 000,0 грн., залишок суми зарахований позивачем у рахунок погашення дебіторської заборгованості за минулу поставку за червень 2014 року);

30.08.2014 року - зарахована сума 100 грн. за послуги оренди холодильників;

- 17.09.2014 року-21 115,20 грн.;

- 30.09.2014 року - зарахована сума 100 грн. за послуги оренди холодильників;

- 01.10.2014 року-20 тис. грн.;

- 03.10.2014 року-20 тис. грн.; 13.10.2014 року-20 тис. грн.;

- 21.10.2014 року-30 тис. грн.;

- 23.10.2014 року-20 тис. грн.;

Загалом відповідачем була сплачена сума 164 754,13 грн.

Таким чином, станом на 20 листопада 2014 року залишок заборгованості за переданий за видатковою накладною № РН-0000074 від 31 липня 2014 року товар складає 171 230,78 грн.

2) Відповідно до видаткової накладної № РН-0000082 від 31 серпня 2014 року визначено загальній обсяг і ціну молочної продукції, яка поставлена у серпні 2014 року. У серпні 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв 82 500,00 кг молока за середньою ціною 2,8438 грн. за кілограм, загальною вартістю 234613,79 грн. без ПДВ, що з урахуванням ПДВ загалом становить 281 536,55 грн. Отримане зі цією накладною молоко відповідачем взагалі не було оплачене. Таким чином, вся сума, що підлягає оплаті за молоко, отримане протягом серпня 2014 року по накладній № РН-0000082 від 31 серпня 2014 року, є заборгованістю відповідача перед позивачем.

Виходячи з викладеного, станом на 20.11.14 р. сума основної заборгованості ПП «Рось» в особі філії «Охтирський сиркомбінат» перед ПП «Мечніково» за Договором складає 452 767,33 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору. Не виконуючи належним чином свої зобов'язання, відповідач порушив вимоги ст. 526 ЦК України - допустив прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до положень чинного законодавства, а саме: ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З наведеною нормою кореспондується і ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, згідно із якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем не подано аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення 452 767 грн. 33 коп. основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню на підставі ст. ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені позивач зазначає, що відповідачем в порушення умов договору не було проведено розрахунків за поставлений товар.

Пунктом 4.2. вищевказаного договору передбачено, що за несвоєчасне, понад встановлений даним договором строк, проведення розрахунків за прийнятий товар, Продавець (позивач) вправі вимагати від Покупця (відповідача) сплати пені у розмірі подвійної облікової НБУ за кожний день прострочення платежу.

Тому, позивачем заявлені вимоги по стягненню пені в розмірі 35 771 грн. 54 коп. Суд відмовляє в задоволенні вимоги щодо стягнення пені, оскільки в видаткових накладних відсутнє посилання на конкретний договір,тобто відсутні підстави вважати, що сторони узгодили даний вид відповідальності, оформивши поставку відповідними накладними.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по вищевказаному договору позивач просить стягнути з відповідача 4 256 грн. 88 коп. 3% річних та 31 880 грн. 44 коп. інфляційних втрат.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача суми сплаченого судового збору в розмірі 9 778 грн. 09 коп. відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526-527, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Рось" в особі відокремленого підрозділу філії "Охтирський сиркомбінат" (42700, Сумська область, м. Охтирка, вул. Транспортна, буд. 1А, код 33370269) на користь Приватного підприємства "Мечніково" (62740, Харківська область, Дворічанський район, с. Новоєгорівка, вул. Мечниківська, 8, код 31369101) 452 767 грн. 33 коп. основного боргу; 4 256 грн. 88 коп. 3% річних, 31 880 грн. 44 коп. інфляційних втрат, 9 778 грн. 09 коп. відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 35 771 грн. 54 коп. пені - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

СУДДЯ Ю.А. ДЖЕПА