ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Справа № 915/1322/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Ярош А.І..

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Колодяжна Ю.А. по дов. №01/53-212 від 25.12.2014р.

- Лоскутова М.В. по дов №01/53-276 від 08.01.2015р.

від відповідача - Петерс Р.Я. по дов. б/н від 08.01.2015р.

Розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водопостачання м. Вознесенська"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 05.11.2014р.

у справі № 915/1322/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Миколаївобленерго"

до Комунального підприємства "Водопостачання м. Вознесенська"

про стягнення 863.672,49 грн..

Встановив:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Миколаївобленерго" (Далі - Товариство) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Комунального підприємства "Водопостачання м. Вознесенська" (Далі - Підприємство) про стягнення заборгованості за спожиту активну електроенергію за період з березня 2013р. по червень 2014р. в сумі 794.448,21 грн., заборгованості за надання послуг з перетікань реактивної електроенергії за період з березня 2013р. по червень 2014р. в сумі 69224,28 грн..

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство посилається на неналежне виконання Підприємством взятих на себе зобов'язань за Договором №50/248 від 26.03.2012р. про постачання електричної енергії.

Товариство зазначає, що на підставі вищезазначеного Договору позивач в період з березня 2013р. по червень 2014р. відпустив відповідачу активну електричну енергію в кількості 2786654 кВт.год. на суму 2.891.533,40 грн..

Однак, відповідач розрахувався за використану активну електричну енергію частково в сумі 2.097.085,19 грн., а тому в нього рахується заборгованість в сумі 794.448,21 грн..

Крім того, за період з березня 2013р. по червень 2014р. (включно) на підставі отриманих рахунків, відповідач повинен був сплатити за перетікання реактивної електроенергії 128.224,24 грн..

Відповідачем за вказаний період сплачено 65.677,43 грн., а тому заборгованість становить 69.224,28 грн..

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що згідно підготовленого та наданого з боку позивача акту звіряння заборгованості станом на 01.07.2014р., заборгованість становить 625.901,49 грн.. Крім того, було узгоджено протоколами Комісії заборгованість на суму 728.607,87 грн. та укладено Договір про організацію взаєморозрахунків на суму 410.334,00 грн..

Враховуючи зазначене, Підприємство вважає, що заборгованість в них перед Товариством відсутня.

В процесі розгляду справи, в суді першої інстанції, відповідач надав до суду платіжні доручення відповідно до яких, Підприємством була погашена заборгованість в розмірі 594.897,00 грн..

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.11.2014р., провадження по даній справі в частині стягнення 594.897,00 грн. було припинено.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 05 листопада 2014 року, винесеним суддею Васильєвою Л.І. позовні вимоги Товариства задоволено частково. Суд стягнув з Підприємства 79786,21 грн. боргу за активну електричну енергію, 69224,28 грн. боргу за надання послуг з перетікань реактивної електроенергії та 14878,15 грн. судового збору. В частині стягнення 119765,00 грн. вартості спожитої активної електроенергії відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, Підприємство звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та припинити провадження по справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Підприємство вважає, що всього в рахунок погашення заборгованості Відповідачем перераховано 113463,00 грн., при тому, що сума заборгованості за період з березня 2013р. по червень 2014р. на дату подання позову, яка не передбачала погашення з державного бюджету становила 15299,62 грн..

Крім того, апелянт зазначає, що згідно Постанов Кабінету Міністрів України №517 від 11.06.2012р., №167 від 20.03.2013р., та №30 від 29.01.2014р., затверджено Порядок та умови надання у 2012, 2013 та 2014 роках відповідно до субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялись, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Враховуючи вищезазначене, Відповідач вважає, що суду надані відповідні докази, які свідчать про відсутність перед кредитором заборгованості, яка не передбачає погашення з держбюджету.

В процесі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, Підприємство надало до суду платіжні доручення №11 від 14.11.2014р. на суму 38591,00 грн. та №12 від 16.12.2014р. на суму 40751,00 грн., на підставі яких відповідач частково сплатив суму заборгованості.

Відзив на апеляційну скаргу від Товариства до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Пунктом 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (із змінами та доповненнями) визначено, що договір є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачити попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Як встановлено матеріалами справи, 26.03.2012р. укладено договір №50/248 про постачання електричної енергії і про технічне забезпечення електропостачання споживача. (т.1 а.с.9-18)

Згідно з п.п. 2.3, 2.3.1, 2.3.3, 2.3.9 Договору, відповідач зобов'язався виконувати умови цього договору, оплачувати постачальнику вартість електричної енергії, а також здійснювати інші платежі згідно з умовами договору та додатків № 10 та № 4, користуватись електроенергією виключно на підставі та умовах цього договору.

Пунктами 1,2,3,5 додатку № 4 від 26.03.2012р. до договору сторони домовились, що покази розрахункових засобів обліку для здійснення розрахунків знімаються споживачем щомісячно 31 числа (або інший останній день місяця) та в цей же день направляються споживачем постачальнику по встановленій формі, згідно зразку "Акту про використану електричну енргію". Постачальник, не пізніше наступного робочого дня визначеного п. 1 цього додатку надає споживачу рахунки на оплату електроенергії.

Згідно з п. 1 додатку № 10 до договору розрахунковим вважається період з 31 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

На підставі вищевказаного договору позивач за період з березня 2013р. по червень 2014р. відпустив відповідачу активну електричну енергію в кількості 2786654 кВт.год. на суму 2.891.533,40 грн..

Відповідач розрахувався частково за використану активну електричну енергію в сумі 2.097.085,19 грн., просить суд стягнути з відповідача заборгованість по активній електричній енергії в сумі 794.448,21 грн..

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.11.2014р. суд припинив провадження у справі в частині стягнення 594.897,00 грн. боргу на підставі п.1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач сплатив дану суму боргу після звернення позивача до господарського суду.

Крім того, з наявних в матеріалах справи платіжного доручення № 713 від 04.08.2014р. та зведеного реєстру за електроенергію по споживачам Вознесенської філії вбачається, що до звернення позивачем із позовом до суду, відповідач здійснив оплату за електроенергію в загальному розмірі 119.765,00грн.. (т.2 а.с. 41; 43)

Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення боргу по активній електричній енергії підлягають задоволенню в сумі 79786,21 грн..

Крім того, судова колегія не може прийняти до уваги надані апелянтом платіжні доручення №11 від 14.11.2014р. та №12 від 16.12.2014р. на підставі яких відповідач оплатив частину боргу в розмірі 79342,00 грн., оскільки оплата по даним платіжним дорученням була здійснена вже після винесення місцевим господарським судом рішення від 05.11.2014р..

Пунктом 6.33 ПКЕЕ зазначено, що величина плати за перетікання реактивної електроенергії на межі розділу електромереж визначається електропередавальною організацією відповідно до "Методики обчислення плати за перетікання реактивної електроенергії між електропередавальною організацією та її споживачами", затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 17.01.2002 № 19, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 1 лютого 2002 року за № 93/63811, розділ 3 якої передбачає укладання додатків до договору для розрахунків за перетікання реактивної електроенергії.

Пункт 2.3.4 договору зобов'язує відповідача здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Пунктом 3 додатку № 10 до договору сторони передбачили, що рахунок на оплату за перетікання реактивної електроенергії має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

За період з березня 2013р. по червень 2014р.(включно) на підставі отриманих рахунків, відповідач повинен був сплатити за перетікання реактивної електроенергії 128.790,24 грн. Фактично відповідачем за вказаний період сплачено 65.677,43 грн..

Таким чином, заборгованість Підприємства за перетікання реактивної електроенергії вказаний вище період складає 69.224,28 грн..

Статтею 509 Цивільного Кодексу України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як зазначено у ст. 193 Господарського Кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

У ч.1 ст.530 Цивільного Кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із частиною 1 статті 612 Цивільного Кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач при розгляді даної справи, ніяких відповідних доказів як до суду першої так і до суду апеляційної інстанції не надав, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог, доводів і заперечень.

Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що під час розгляду справи місцевим господарським судом були встановлені всі фактичні обставини справи на основі повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана правомірна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для скасування рішення не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 99;101;103-105

ГПК України суд, -

Постановив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водопостачання м. Вознесенська" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 05.11.2014р. по справі № 915/1322/14 - залишити без змін.

Стягнути з Комунального підприємства "Водопостачання м. Вознесенська" в доход Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 881,10 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 09.02.2015р.

Головуючий суддя Ліпчанська Н.В.

Суддя Лисенко В.А.

Суддя Ярош А.І.