ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 р. Справа № 914/4467/14

За позовом: Фізичної особи-підпримця ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: Львівського комунального підприємства "Цитадель-Центр», м. Львів

про стягнення 18 060,05 грн.

Суддя Н.Мороз

При секретарі Н.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: Борох З.І.

Суть спору:

Позовну заяву подано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Львів до відповідача: Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр», м. Львів про стягнення 18060,05 грн.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2014р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.01.2015р.

Для об"єктивного та всестороннього вирішення спору, 15.01.2015р. розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідній ухвалі суду, 27.01.2015р. в судовому засіданні оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

В судове засідання 03.02.2015р. представник позивача з"явився, позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав. Просить суд в порядку ст. 83 ГПК України, врахувати важке фінансове становище підприємства, розтермінувати основний борг в розмірі 14 445,00 грн. на 1 (один) рік рівними частинами та зменшити розмір штрафних санкцій.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов"язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Однією з підстав виникнення зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

22.07.2014р. між Львівським комунальним підприємством «Цитадель-Центр» (замовник - за договором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець - за договором) укладено договір на виконання робіт №13. Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець (позивач - у справі) зобов'язався виконати роботи з поточного ремонту сходової клітки житлового будинку по вул. Венеціанова,15 у м. Львові згідно кошторису, котрий є невід»ємною частиною договору. Згідно п.2 договору, дата початку робіт - 23.07.2014р., закінчення робіт - 29.08.2014р.

Згідно умов п. 3 договору, загальна вартість робіт становить 19860 грн.

На виконання взятих на себе зобов'язань, позивачем виконано роботи на загальну суму 19860 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за липень 2014р., підписаними та скріпленими печатками сторін (в матеріалах справи).

Порядок розрахунків визначено п.4 договору, кінцевий розрахунок проводиться протягом 5-ти днів з дати підписання акту виконаних робіт, з урахуванням попередньої оплати в розмірі 5415 грн.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав, попередню оплату не здійснив. Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2014р. відповідач провів часткове погашення заборгованості в розмірі 5415 грн., тобто після підписання акту виконаних робіт, що підтверджується актом звірки розрахунків станом на 01.10.2014р., згідно якого за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 14 445, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем направлялась претензія від 10.12.2014р. з вимогою погасити заборгованість за виконані роботи в розмірі 14445,00 грн. Однак, дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до п.п.5.4., 5.5 договору, за прострочення платежу замовник за кожний день прострочення сплачує виконавцю пеню, розмір якої обчислюється від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання, позивачем правомірно нараховано пеню в розмірі 1765,84 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

Крім того, у відповідності до п. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем, згідно поданого розрахунку, правомірно нараховано відповідачу 3% річних у розмірі 200,64 грн. та 1648,57 грн. інфляційних втрат.

Згідно ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч.1 ст. 853 ЦК України, замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Відповідно до ч. 4 ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно ч.1. ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

У відповідності до норм ст. 874 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта (ч. 2. ст. 879 ЦК України). Відповідно до вимог ч.4 ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Кодексом, іншими законами та договором.

Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку з невиконанням зобов'язання становить: 14445,00 грн. - заборгованість за виконані роботи, 1765,84 грн. - пені, 3% річних в розмірі 200, 64 грн. та 1648, 57 грн. інфляційних нарахувань. Дану обставину відповідач не заперечував.

Щодо клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду та зменшення розміру штрафних санкцій, суд зазначає наступне.

Згідно п. п.3, 6 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, відстрочити або розстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до п.7.1.1 та п.7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Господарсько-процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання та не містить переліку конкретних випадків, що дають право господарському суду зменшувати розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК.

Згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Статтею 550 ЦК України встановлено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Крім того, п.3 ст.551 ЦК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги винятковість випадку, майновий стан сторін та оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення.

При цьому, господарський суд повинен врахувати можливі негативні наслідки як для відповідача (боржника) при виконання рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом так і для позивача (стягувача) при затримці виконання рішення.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на важкий фінансовий стан підприємства, наміри відповідача щодо вирішення питання про погашення заборгованості перед позивачем мирним шляхом та специфіку діяльності підприємства, зокрема на надання послуг мешканцям та обслуговування житлового фонду. Посилається на довідку №69/40 від 02.02.2015р., згідно якої ПАТ «Український будівельно-інвестиційний банк» повідомив про кредитну заборгованість ЛКП «Цитадель-Центр» перед ПАТ «Укрбудінвестбанк» станом на 01.01.2015р. в розмірі 12695, 56 грн. Просить розстрочити виконання рішення суду на 1 (один) рік та зменшити (відмінити) розмір штрафних санкцій.

Враховуючи те, що відповідачем на вимогу суду не подано належних та допустимих доказів в підтвердження наведених у заяві обставин та доказів, що унеможливлюють виконання рішення, що в свою чергу, унеможливлює об"єктивно оцінити фактичні обставини справи. Крім того, відповідачем не надано суду доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Частина 2 ст. 181 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які звільняють боржника від господарсько-правової відповідальності.

За змістом ч. 4 ст. 193 ГК, ст. 529 ЦК України, управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відтак, виходячи з наведеного, майнового стану та рівності інтересів сторін, суд дійшов висновку в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення та зменшення розміру штрафних санкцій відмовити.

Проте, суд зазначає, що заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду з заявою про відстрочку виконання рішення в порядку та за наявності підстав, передбачених ст.121 ГПК України.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012 року № 6, п.10 визначено, що результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову, відстрочку або розстрочку виконання рішення

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань, а відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

З огляду на те, що спір виник з вини відповідача, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 11, 509, 525, 526, 550, 624, 625, 837, 853, 874, 879 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 230, 233 ГК України, ст.ст. 43, 32, 33, 49, 75, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Львівського комунального підприємства «Цитадель-Центр», м. Львів, вул. Коперника, 22 () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) - 14445,00 грн. основного боргу, 1765,84 грн. - пені, 3% річних в розмірі 200,64 грн., 1648,57 грн. - інфляційних нарахувань та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Рішення складено 06.02.2015р.

Суддя Мороз Н.В.