ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2015 року Справа № 915/2034/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембуд-Ніка" /пр. Миру, 54В, м. Миколаїв, 54000/

до відповідача: Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації /вул. Шевченка, 40, м. Миколаїв, 54030/

про стягнення 176064,38 грн.

Суддя Бездоля Д.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Плохотнюк Н.В. (довіреність від 05.01.2015 № 2)

від відповідача: Непочатих А.Є. (довіреність від 05.01.2015 № 04/01-04)

CУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення з останнього 128296,70 грн. основного боргу, 21011,68 грн. інфляційних нарахувань, 3406,01 грн. 3% річних та 23349,99 грн. пені.

Заявлений позов позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати позивачу робіт з капітального ремонту житлового будинку № 70 по вул. Леніна у м. Снігурівка Миколаївської області, виконаних останнім за договором від 14.10.2011 № 7/10-11, укладеним між сторонами.

Відповідач позов позивача визнав частково, а саме в частині суми основного боргу в розмірі 128296,70 грн. З цього приводу відповідач повідомив суду, що у 2011 році за бюджетною програмою "Реалізація пілотних проектів у сфері житлово-комунального господарства" відповідача було фактично профінансовано, в тому числі, для розрахунків з позивачем по договору від 14.10.2011 № 7/10-11 за виконані роботи в сумі 183281 грн.

Щодо решти позовних вимог відповідач заперечив, пояснюючи це тим, що відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України відповідач не несе відповідальності за порушення зобов'язань з оплати робіт, оскільки несплата заборгованості відповідача перед позивачем сталася не з вини відповідача.

Ухвалою суду від 11.12.2014 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 15.01.2015 о 12 год. 30 хв.

У судовому засіданні 15.01.2015 судом була оголошена перерва до 29.01.2015 об 11 год. 10 хв.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, суд -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2011 між сторонами був укладений договір № 7/10-11 (далі - договір), за яким позивач зобов'язався у 2011 році виконати, а відповідач, в свою чергу, - прийняти і оплатити наступні роботи: капітальний ремонт житлового будинку № 70 по вул. Леніна у м. Снігурівка Миколаївської області.

Відповідно до п.п. 3.1., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. договору:

- ціна договору становить 183281,00 грн.;

- розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати відповідачем позивачу авансу у розмірі до 30% вартості річного обсягу робіт. Загальна вартість річного обсягу робіт по даному об'єкту розраховується згідно внутрішньо будівельного титульного списку поточного року. Відповідач зобов'язався використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних матеріалів, конструкцій, виробів, інших матеріально-технічних ресурсів та виконання робіт. Відповідач протягом одного місяця з дня надходження коштів як попередньої оплати (авансу) підтверджує їх використання згідно з актом виконаних робіт або проміжним актом про використання коштів за призначенням;

- позивач надсилає відповідачу рахунок протягом 3 днів з дня підписання акту виконаних робіт;

- до рахунку додаються документи про обсяги виконаних робіт та їх вартість, якими є акти виконаних робіт (форма № КБ-2в, №КБ-3). Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються позивачем та передаються відповідачу;

- оплату виконаних робіт відповідач проводить поетапно по мірі надходження з бюджету цільових коштів на оплату видатків по будівництву (реконструкції) об'єкту в сумі, що не перевищує розмір фактичного надходження коштів з бюджету. Подальша оплата виконаних робіт здійснюється при наступних надходженнях коштів з бюджету до проведення повного розрахунку (умова із відкладальною обставиною відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.1. договору строк (термін) виконання робіт до 31 грудня 2011 року.

Згідно з п. 7.3. договору за порушення зобов'язань за договором відповідач несе відповідальність згідно з діючим законодавством та нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 10.1. договору договір набирає чинності з дати підписання договору і діє до 31.12.2011, а в частині гарантійних зобов'язань протягом 36 місяців з дати вводу об'єкта в експлуатацію.

На виконання умов договору, відповідач сплатив позивачу аванс у розмірі 54984,30 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 04.11.2011 №№ U1485379, U1485314, банківською випискою та поясненнями сторін.

На виконання умов договору, позивач виконав роботи з капітального ремонту житлового будинку № 70 по вул. Леніна у м. Снігурівка Миколаївської області вартістю 183281,00 грн., що підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 29.12.2011 (типова форма № КБ-3), актом прийому виконаних будівельних робіть за грудень 2011 року (типова форма № КБ-2в) та поясненнями сторін.

Проте, відповідач до цього часу повну вартість виконаних позивачем за договором робіт не оплатив, підтверджена матеріалами справи сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором становить 128296,70 грн., що визнається відповідачем.

13.12.2013 позивач звернувся до відповідача з претензією від 13.12.2013 № 161 про сплату в т.ч. спірної суми основного боргу у розмірі 128296,70 грн., яка залишена відповідачем у зв'язку з відсутністю фінансування без задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 Цивільного кодексу України оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Отже, за своєю правовою природою договір будівельного підряду є відплатним договором, при цьому право підрядника вимагати оплати виконаних робіт, якому кореспондується відповідний обов'язок замовника, обумовлене виконанням робіт належним чином та у погоджений строк і виникає після їх остаточної здачі, якщо інший порядок оплати не погоджений сторонами у договорі.

Як встановлено судом у п. 4.4. договору сторони узгодили, що оплату виконаних робіт відповідач проводить поетапно по мірі надходження з бюджету цільових коштів на оплату видатків по будівництву (реконструкції) об'єкту в сумі, що не перевищує розмір фактичного надходження коштів з бюджету. Подальша оплата виконаних робіт здійснюється при наступних надходженнях коштів з бюджету до проведення повного розрахунку.

Відповідач стверджує, що у 2011 році за бюджетною програмою "Реалізація пілотних проектів у сфері житлово-комунального господарства" його було фактично профінансовано, в тому числі, для розрахунків з позивачем по договору від 14.10.2011 № 7/10-11 за виконані роботи в сумі 183281 грн., у зв'язку з цим відповідач визнав позов позивача в частині суми основного боргу. На підтвердження даної обставини відповідач подав суду виписки з рахунку № 0019 та письмові пояснення.

Разом з цим, господарський суд вважає, що вищенаведені положення договору щодо оплати підрядних робіт за умови надходження коштів з бюджету не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України, оскільки дана умова, по-перше, стосується лише обов'язку відповідача, при цьому ніяким чином не обумовлюючи відповідного обов'язку позивача з виконання робіт, а по-друге, не відповідає критерію невідомості щодо можливості її настання, оскільки має характер вірогідної, тобто укладаючи договір з такою умовою сторони припускали і розраховували саме на належне виконання свого обов'язку замовником будівництва та здійснення ним оплати підрядних робіт.

Як встановлено судом 13.12.2013 позивач звернувся до відповідача з претензією від 13.12.2013 № 161 про сплату в т.ч. спірної суми основного боргу у розмірі 128296,70 грн., яка залишена відповідачем у зв'язку з відсутністю фінансування без задоволення.

Як встановлено судом відповідач до цього часу повну вартість виконаних позивачем за договором робіт не оплатив, підтверджена матеріалами справи сума основного боргу відповідача перед позивачем за договором становить 128296,70 грн., що визнається відповідачем.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За встановлених обставин, господарський суд вважає, що позов позивача в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 128296,70 грн. грунтується на фактичних обставинах справи та чинному законодавстві України, а отже підлягає задоволенню судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За встановлених обставин, господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає, що позов позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в сумі 21011,68 грн., нарахованих за період з 21.12.2013 по 01.10.2014, підлягає частковому задоволенню - за період січень - вересень 2014 року у розмірі 20763,17 грн., оскільки нарахування встановленого індексу інфляції за неповний місяць з 21.12.2013 по 31.12.2013 є неправомірним.

За встановлених обставин, господарський суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, вважає, що позов позивача в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3406,01 грн., нарахованих за період з 21.12.2013 по 27.10.2014, підлягає частковому задоволенню в сумі 3279,47 грн. з підстав допущення позивачем при розрахунку помилки в кількості днів прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

З позовної заяви вбачається, що позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню у розмірі 0,1 % вартості робіт за період з 21.12.2013 по 21.06.2014 в сумі 23349,99 грн. на підставі наведеного абзацу 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Норма абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України не застосовуються до виконання грошового зобов'язання, про що вказав Верховний суд України у постанові від 04.02.2013 у справі № 3-1гс14.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Господарським судом встановлено, що сторони не узгодили у договорі сплату та розмір пені за неналежне виконання відповідачем зобов'язання з оплати робіт, а тому позивачу слід відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 23349,99 грн.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на сторін, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління житлово-комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації (вул. Шевченка, 40, м. Миколаїв, 54030, код 03365676) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлорембуд-Ніка" (пр. Миру, 54В, м. Миколаїв, 54000, код 33969521) 128296 (сто двадцять вісім тисяч двісті дев'яносто шість) грн. 70 коп. основного боргу, 20763 (двадцять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 17 коп. інфляційних нарахувань, 3279 (три тисячі двісті сімдесят дев'ять) грн. 47 коп. 3% річних та 3046 (три тисячі сорок шість) грн. 79 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.02.2015.

Суддя Д.О.Бездоля