ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015 р. Справа №917/2427/14

За позовом Прокуратури м. Кременчука в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Полтавській області, Кременчуцька міська рада, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, 39600

до Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", проїзд Галузевий, 22, м. Кременчук, 39610

про стягнення 47 181,72 грн

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: Хоміч Л.В., довіреність № 12/01-14/02-17 від 05.01.2015р.

від відповідача: Давидов В.Л., паспорт серії КН №538341 виданий 03.02.1998р. Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській обл.

від прокуратури: Копитець О.О. посвідчення № 026724, видане 10.06.2014р.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складання повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача збитків у розмірі 47 181,72 грн, завданих внаслідок використання ПАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" водних ресурсів при відсутності дозвільних документів у період з 08.08.2011 р. по 26.06.2013 р.

Державна екологічна інспекція у Полтавській області підтримує позовні вимоги у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Кременчуцька міська рада підтримує позовні вимоги та просить суд розглядати справу без участі представника (лист № 06-19/55) від 03.02.2015 р. у матеріалах справи).

Суд задовольнив зазначене клопотання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує, посилаючись на те, що видобування підземних вод не потребує спеціального дозволу на водокористування, оскільки продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Прокуратурою міста Кременчука розглянуто матеріали перевірки додержання вимог діючого природоохоронного законодавства в діяльності приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", яка проведена Державною екологічною інспекцією у Полтавській області.

У результаті перевірки встановлено, що внаслідок самовільного використання ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управлінні № 17" водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) у період часу з 08.08.2011 р. по 26.06.2013 р., державі заподіяно збитків в сумі 47 181,72 грн.

Так, під час перевірки фахівцями Державної екологічної інспекції у Полтавській області складено акт № 168/01-01-14 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" від 02.04.2013 р. (а.с. 16-28), у якому зафіксовано допущене вказаним підприємством використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування).

Відповідно до інформації, наведеної у листі ПрАТ "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" від 04.07.2013 №12/436 та Акті перевірки за період з 08.08.2011 р. по 31.12.2011 р. підприємством видобуто 274 м3 підземної води, протягом 2012 року 745 м3 підземної води, у період з 01.01.2013р. по 26.06.2013 р. - 286 м3 підземної води за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

У відповідності до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", яка затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 20.07.2009 №389 та зареєстрована Мін'юстом України 14.08.2009 №767/16783, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Полтавської області розраховано розміри збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які становлять:

за 2011 рік - 8 907,74 грн;

за 2012 рік - 26 954,10 грн;

за 2013 рік - 11 319,88 грн.

Таким чином, розмір збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування складає 47 181,72 грн.

У добровільному порядку збитки у розмірі 47 181,72 грн відповідачем не відшкодовані, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного:

Пунктом 2 частини 1 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 2 ст. 2 ГПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. по справі № 1/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У позовній заяві прокурор обґрунтував порушення економічних інтересів держави ненадходженням коштів до місцевого бюджету в результаті незаконного користування водними ресурсами відповідачем, уповноваженим органом визначено Кременчуцьку міську раду.

Статтею 15 Закону України від 25.06.1991 р. № 1264-XII "Про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами та доповненнями) визначено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема, здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 10 Водного кодексу України сільські, селищні, міські та районні у містах ради на їх території здійснюють контроль та заходи щодо раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів .

Статтею 33 Закону України від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування" (із змінами та доповненнями) встановлено, що сільські ради здійснюють контроль за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів, тобто міська рада є органом уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах і є належним позивачем по даній справі.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерство екології та природних ресурсів України від 04.11.2011 р. № 429 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.11.2011 р. за № 1347/20085, Державна екологічна інспекція у Полтавській області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог, зокрема, законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, в тому числі наявності та дотримання умов виданих дозволів. Для виконання покладених на неї завдань Держекоінспекція має право, зокрема, проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов'язкові для виконання приписи, розпорядження, розраховувати розмір збитків, заподіяних державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства, та пред'являти претензії, вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

З огляду на вищевикладене, звернення прокуратури з позовом в інтересах держави, які в даному спорі співпадають з інтересами Кременчуцької міської ради Полтавській області та Державної екологічної інспекції у Полтавській області, є правомірним.

Як визначено ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища передбачається, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, а саме: ст. 1166, то правовідносини між сторонами у даній справі виникли з приводу заподіяння шкоди, тобто з делікту.

За загальним правилом, закріпленим у ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, для притягнення до цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування заподіяних ним збитків є наявність складу правопорушення: протиправна поведінка особи, шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

При цьому, чинне законодавство передбачає принцип вини контрагента або особи, яка завдала шкоду як підставу для відшкодування заподіяних збитків (шкоди).

За приписами ст. п. 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 38, ст. 40 Закону України від 25.06.1991 р. № 1264-ХІІ "Про охорону навколишнього природного середовища" (із змінами та доповненнями) використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів.

В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах; використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Статтею 3 Закону України "Про надра" встановлено, що водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Приписами ч. 2, 3 ст. 2 Водного кодексу України передбачено, що водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 1 Водного кодексу України, водні ресурси - обсяги поверхневих, підземних і морських вод відповідної території, а водокористування - це використання вод (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Статтею 1 Водного кодексу України передбачено, що використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб; забір води - це вилучення води з водного об'єкта для використання за допомогою технічних пристроїв або без них.

Відповідно до ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Згідно зі статтею 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

У відповідності до ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування є платним.

Як вбачається з матеріалів справи в порушення вимог ст.ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України у період, охоплений перевіркою, відповідач здійснював спеціальне водокористування без відповідно дозволу.

Як підтверджено матеріалами справи відповідачем здійснювався забір підземних вод з 2-х трубчатих колодязів глибиною 19 м та глибиною 19,5 м, розташованих на території підприємства.

За результатами обстеження колодязів ЗАО «Гірник» видало паспорти на трубчаті колодязі за № 117 (№ 1), № 118 (№ 2) (а.с. 47-59).

Забір води з вказаних колодязів здійснювався з використанням насосного обладнання.

Колодязі обладнані лічильниками, дані про використання кількості води реєструвалися в Журналі обліку водовикористання вимірювальними приладами та пристроями (а.с. 60 - 72).

Таким чином, відповідачем здійснювалося спеціальне водокористування, оскільки забір води з водних об'єктів здійснювався із застосуванням споруд та технічних пристроїв.

Продуктивність водозабору із вказаних колодязів складає 1,2 м3/год та 1,3 м3/год відповідно.

Продуктивність водозаборів підземних вод відповідача не перевищувала 300 кубічних метрів на добу.

Судом досліджено, що Приватне акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17" є землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщені колодязі, відповідно до договору оренди від 29.12.2006 р.

Таким чином, використання підземних вод для власних побутових потреб відповідачу необхідно здійснювати на підставі дозволу на спеціальне водокористування, відповідно до ст. ст. 44, 48, 49 Водного кодексу України.

Посилання відповідача на ст. 23 Кодексу України Про надра, як на підставу для відмови в позові є неправомірною, виходячи з наступного:

Статтею 23 зазначеного кодексу України передбачено право землевласників і землекористувачів на видобування корисних копалин місцевого значення, торфу, прісних підземних вод та користування надрами для інших цілей.

Землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

У судовому засіданні встановлено, що продуктивність водозаборів підземних вод відповідача не перевищує 300 кубічних метрів, а отже, враховуючи вищезазначену норму закону отримання відповідного спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами є необов'язковим.

Зазначена норма Закону (ст. 23 Кодексу України Про надра) звільняє саме від отримання спеціального дозволу на користування надрами, але не звільняє відповідача від обов'язку отримання спеціального дозволу на водокористування.

До того ж, отримання спеціального дозволу на водокористування не ставиться в залежність від продуктивності водозаборів підземних вод.

Стаття 48 Водного кодексу України пов'язує спеціальне водокористування з використанням споруд або технічних пристроїв, за допомогою яких здійснюється забір води.

Тобто, забір води з водних об'єктів із застосування споруд, або технічних пристроїв є спеціальним водокористуванням, що вимагає отримання дозволу.

Статтею 44 Водного кодексу України встановлено обов'язок водокористувачів здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, а його представник у судовому засіданні підтвердив факт того, що забір води здійснюється ПАТ «Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17» за допомогою технічних пристроїв (встановлено трубчаті колодязі № 117 глибиною 19 м та 118 глибиною 19,5 м, які обладнані лічильниками; забір води здійснюється за допомогою насосного обладнання).

Згідно зі ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України,

Відповідно до статті 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушення водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Відшкодування збитків, завданих внаслідок порушень водного законодавства, не звільняє винних від сплати збору за спеціальне водокористування, а також від необхідності здійснення заходів щодо ліквідації шкідливих наслідків.

Відповідно до частин 4, 5 статті 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Згідно зі статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається наявність протиправної поведінки відповідача, яка полягає у здійсненні самовільного водокористування у період з 08.08.2011 р. по 26.06.2013 р., наявність причинного зв'язку між такою поведінкою і заподіяними державі збитками у розмірі 47 181,72 грн.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів відсутності вини у заподіянні збитків.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", проїзд Галузевий, 22, м. Кременчук, 39610 на користь Кременчуцької міської ради, пл. Перемоги, 2, м. Кременчук, 39600 (р/р 0008 в ГУДКСУ у Полтавській області, МФО 831019, , код бюджетної класифікації 24062100 "грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської діяльності" символ звітності 331) 47181,72 грн збитків, завданих внаслідок використання водних ресурсів за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кременчуцьке спеціалізоване управління № 17", проїзд Галузевий, 22, м. Кременчук, 39610 в доход Державного бюджету України, отримувач коштів: УДКСУ у м. Полтава (м. Полтава), 22030001, код отримувача (код ЄДРПОУ) 38019510; рахунок отримувача: 3002; банк отримувача: ГУДКСУ у Полтавській області; код отримувача 831019; код класифікації доходів бюджету 22030001 - 1827,00 грн судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили

Повне рішення складено 09.02.2015р.

Суддя Сірош Д.М.