РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа № 910/25529/14

За позовомСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів
До Треті особи,Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Амстердам» які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача Національний банк України Публічне акціонерне товариство «Земельний банк»
Провизнання кредиторських вимог у розмірі 57 967 747,70 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Руцька А.І. - дов. № 8456/28-09-10-12 від 04.09.2014 р.;

від відповідача: Семенець С.В. - дов. № б/н від 14.10.2014 року;

від третьої особи-1: Ященко М.В. - дов. № 18-225/603/1211 від 01.02.2013 року;

від третьої особи-2: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у місті Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Амстердам» про визнання кредиторських вимог у розмірі 57 967 747,70 грн.

Ухвалою суду від 20.11.2014 року було порушення провадження у справі № 910/25529/14 та призначено її до розгляду на 12.12.2014 року.

Представник відповідача 11.12.2014 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, а в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких поти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Представник позивача в судове засідання 12.12.2014 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, розгляд справи було відкладено на 22.12.2014 року.

У судовому засіданні 22.12.2014 року представник позивача подав письмове підтвердження відсутності аналогічного спору, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд у їх задоволенні відмовити.

Судом з власної ініціативи залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національний банк України (01601, Київ, вул. Інститутська, 9) та Публічне акціонерне товариство «Земельний банк» (місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Чернишевська, 4, ).

У зв'язку з залученням до участі у справі третіх осіб, суд відклав розгляд справи на 12.01.2015 року.

У судовому засіданні 12.01.2015 року представники відповідача та третьої особи -1 надали усні пояснення по справі, відповідно до яких проти задоволення позову заперечували.

Представник позивача у дане судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду від 22.12.2014 року не виконав, проте на адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи-2 у судове засідання 12.01.2015 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Крім того, представники відповідача та третьої особи-1 подають спільне клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, яке судом розглянуто та задоволено.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача, суд задовольнив клопотання представника позивача та відклав розгляд справи до 26.01.2015 р.

У судовому засіданні 26.01.2015 р. представник позивача подав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі.

Представник третьої особи-1 подав письмові пояснення по справі, а також надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи-2 у судове засідання 26.01.2015 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 26.01.2015 року на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Земельний банк» є юридичною особою (свідоцтво про державну реєстрацію серії А01 № 423531), діє на підставі статуту, погодженого Національним банком України, затвердженого загальними зборами Харківського акціонерного комерційного Земельного банку (протокол № 44 від 06.11.2009 р.) та знаходиться на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (Державної податкової служби).

11.05.2010 р. Постановою правління Національного банку України № 231 «Про призначення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Земельний банк» призначено у ПАТ «Земельний банк» тимчасову адміністрацію, введено повний мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на три місяці - з 12.05.2010 р. до 11.08.2010 р.

Постановою Правління Національного банку України від 30.07.2010 р. № 375 відкликано банківську ліцензію банку та призначено ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Земельний Банк», опубліковано оголошення у газеті «Голос України»№ 144 (4894) від 05.08.2010 р. про відкриття ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Земельний Банк».

Ліквідаційна процедура банку здійснювалася відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції до 22.09.2012 р. та Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства затвердженого постановою правління НБУ від 28.09.2001 р.

Позивач вказує, що грошові зобов'язання ПАТ «Земельний банк» перед бюджетом та відповідно грошові вимоги позивача до боржника становлять 57 967747,70 грн..

Позивач зазначає, що ПАТ «Земельний Банк» на підставі та на виконання вимог ст. 152 Податкового кодексу України, як платник податку на прибуток банку, самостійно визначив його розмір у сумі 53 893 886,58 грн. та подав до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС податкові декларації з податку на прибуток банку по формі, затвердженій наказом ДПА України №98 «Про затвердження форми декларації з податку на прибуток банку».

Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з великими платниками податків у м. Харкові ДПС було проведено камеральну перевірку податкової декларації за другий квартал 2011 р. платника податку - ПАТ «Земельний банк», за результатами якої складено акт №2154/50-2/19358721 від 08.11.2011 р.

Камеральною перевіркою було встановлено порушення п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, а саме завищення від'ємного значення об'єкту оподаткування податку на прибуток на загальну суму 39 531 095,00 грн., внаслідок чого банком занижено податкове зобов'язання з податку на прибуток на 9 557 971,00 грн.

21.12.2011 р. позивачем на підставі акту перевірки було винесене податкове повідомлення-рішення №, яким банку визначено податкове зобов'язання в сумі 9557971,00 грн. Вказане податкове повідомлення-рішення було отримано платником податку 27.01.2012 р. (згідно повідомлення розписки про вручення відправлення спецзв'язку), тому граничний термін його сплати становив 06.02.2012 р.

Вищевказані суми ПАТ «Земельний Банк» сплачені не були, тому позивач вважає їх податковим боргом, який обліковується в картці особового рахунку.

Також позивач зазначає, що банк, як платник податку на додану вартість, самостійно визначив зобов'язання з ПДВ у сумі 463 962,12 грн. та подав до позивача податкові декларації (№ від 17.08.2011 р., № від 16.03.2012 р., № від 16.03.2012 р., № від 17.04.2012 р., № від 17.04.2012 р., № від 12.09.2012 р., № від 09.10.2012 р., № від 12.11.2012 р., № від 12.12.2012 р., № від 18.01.2013 р., № від 08.02.2013 р., № від 06.03.2013 р., № від 04.04.2013 р., № від 17.05.2013 р., № від 10.07.2013 р., № від 12.08.2013 р., № від 13.09.2013 р., № від 13.11.2013 р. та № від 17.12.2013 р.) по формі та з дотриманням порядку її заповнення, затвердженій наказом ДПА України №41 від 25.01.2011 р. «Про затвердження форм та порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ». Проте зазначений податок на додану вартість банк не сплатив, у зв'язку з чим сума у розмірі 463 962,12 грн. є податковим боргом, який обліковується в картці особового рахунку.

Таким чином, заявлені вимоги до боржника за несплачені самостійно узгоджені грошові зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток банківських установ, які виникли під час проведення ліквідації, складає 57 967 747,70 грн.

30.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Земельний банк» в особі ліквідатора та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Амстердам» (управитель) було укладено договір № 34-л про передавання в управління непроданих активів від 30.01.2014 р., за умовами якого установник управління передає в управління управителя активи, наявні на балансі установника управління на дату укладення цього договору, а управитель приймає в управління активи і зобов'язується вживати всіх необхідних заходів для задоволення вимог кредиторів установника управління відповідно до переліку (реєстру) вимог кредиторів за рахунок активів. Перелік активів наведено в додатку 1 до цього договору. Вигодонабувачами за договором є кредитори установника управління, які на дату підписання договору внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів установника управління та розрахунки за якими не проведені. Перелік вигодонабувачів з визначеною черговістю задоволення їх вимог наведено в додатку 2 до договору на дату складення цього договору.

Позивач вважає, що ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» є процесуальним правонаступником установника (ПАТ «Земельний банк»), а отже всі права та обов'язки наявні у банку переходять до ТОВ «Юридична компанія «Амстердам».

Враховуючи зазначене, позивач просить суд зобов'язати ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» розглянути, акцептувати та визнати кредиторські вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові МГУ Міндоходів на суму 57 967 747.70 грн. та зобов'язати ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» включити акцептовані вимоги Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові МГУ Міндоходів до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів, Публічне акціонерне товариство «Земельний банк» знаходиться на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління Міндоходів (Державної податкової служби).

11.05.2010 р. Постановою правління Національного банку України № 231 «Про призначення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Земельний банк» призначено у ПАТ «Земельний банк» тимчасову адміністрацію, введено повний мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на три місяці - з 12.05.2010 р. до 11.08.2010 р.

Постановою Правління Національного банку України від 30.07.2010 р. № 375 відкликано банківську ліцензію банку, призначено ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Земельний Банк» та опубліковано оголошення у газеті «Голос України» № 144 від 05.08.2010 р. про відкриття ліквідаційної процедури Публічного акціонерного товариства «Земельний Банк».

Відповідно до частини 4 статті 110 Цивільного кодексу України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Частина 1 статті 1 даного Закону (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банку.

Згідно з частиною 3 статті 88 цього Закону (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) законодавство України про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання банку неплатоспроможним застосовується в частині, що не суперечить нормам цього Закону. Отже, вказаний Закон є спеціальним, яким врегульовані відносини, що виникають в процедурі ліквідації банку, інші законодавчі норми можуть бути застосовані в частині, що не суперечать йому.

Приписи пункту 8 статті 91, положення абзацу 25 статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) слід розглядати у взаємозв'язку з нормами статей 2, абзаців 27, 89, 92, 93, 96 цього ж Закону, якими визначено, що ліквідаційна маса складається з усіх видів майнових активів (майно та майнові права банку), які належать йому на праві власності на день відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідації; з відкликанням банківської ліцензії та призначенням ліквідатора банку строк виконання всіх його грошових зобов'язань, в т.ч. зобов'язань по сплаті податків та зборів вважається таким, що настав; кредитори, без винятків щодо податкових органів, мають право подавати заяви про майнові вимоги до банку ліквідатору в місячний строк з дня публікації оголошення про відкриття процедури ліквідації; до повноважень ліквідатора серед інших визначено формування ліквідаційної маси, за рахунок якої ліквідатор у визначеній черговості задовольняє своєчасно заявлені вимоги кредиторів, які виникли станом на день відкриття ліквідаційної процедури, внесені до реєстру вимог кредиторів; ліквідатор припиняє прийняття вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури, протягом трьох місяців з дня публікації оголошення про початок ліквідаційної процедури визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення, відхиляє вимоги у разі їх не підтвердження, складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України, сповіщає кредиторів про акцептування вимог; кредитори мають право надіслати ліквідатору свої заперечення щодо визнаних ним вимог протягом одного місяця з дня отримання повідомлення та звернутися до суду зі скаргою на дії ліквідатора; вимоги, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, ліквідатором не розглядаються і вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) встановлено, що з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора: банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідатор припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення одного місяця з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури. Ліквідатор протягом трьох місяців з дня опублікування оголошення про початок ліквідаційної процедури здійснює такі заходи щодо задоволення вимог кредиторів: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги у разі їх не підтвердження, складає перелік акцептованих ним вимог для затвердження Національним банком України. Ліквідатор складає перелік (реєстр) акцептованих ним вимог на підставі балансу банку, до якого включає вимоги кредиторів у національній валюті в розмірах, які існували на дату прийняття рішення про ліквідацію

Пункт 9.2 глави 9 розділу VІ Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 р. № 369 (надалі Положення) у редакції, яка діяла на момент виникнення спору, акцептування ліквідатором вимог по поточним зобов'язанням банку, що виникли в процедурі ліквідації, нормами даного Закону та податкового законодавства не передбачено.

Отже, ст.ст. 89, 91, 93 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п.9.2 глави 9 розділу VІ Положення встановлено, що до переліку (реєстру) вимог кредиторів включаються вимоги кредиторів, які існували на дату прийняття НБУ рішення про ліквідацію.

Відповідно до ч. 9 ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку для їх подання, не розглядаються і вважаються погашеними.

Також Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платниками податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який діяв до 1 січня 2011 р., у ч.3 преамбули містив приписи, відповідно до яких його норми не регулювали питання погашення та стягнення податкового боргу з банків, на які поширені норми розділу V Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Пунктом 1.3 статті 1 Податкового кодекс України встановлено, що норми зазначеного кодексу не регулюють питання погашення податкових зобов'язань чи стягнення податкового боргу з осіб, на які поширюються норми розділу V «Тимчасова адміністрація та ліквідація банків» Закону України «Про банки і банківську діяльність» . При цьому як згаданий Закон, так Податковий не звільняють юридичні особи, що знаходяться у процедурі ліквідації, від обов'язку надавати податкову звітність.

Поточні зобов'язання банку, визначені ч. 2 ст. 96 Закону України «Про банки і банківську діяльність», мають бути направлені на здійснення ліквідаційної процедури, витрати за якими сплачуються з коштів ліквідаційної маси. До цих зобов'язань віднесено: оплату державного мита; витрати на опублікування оголошення про ліквідацію банку; витрати на публікацію інформації про порядок продажу майна банку; витрати ліквідатора, пов'язані з утриманням і збереженням активів банку; витрати на оцінку та продаж майна; витрати на проведення аудиту; витрати на оплату роботи ліквідатора (включаючи залучених для забезпечення здійснення повноважень ліквідатора осіб); витрати на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку; оплата кредиту, отриманого для виплати вихідної допомоги.

Отже, нарахування позивачем податкових зобов'язань під час ліквідаційної процедури не відносить до поточних зобов'язань банку.

Позивач не обґрунтував свої позовні вимоги законодавчими нормами, які надавали б йому право після закінчення процедури ліквідації банку вимагати визнання майнових вимог (несплачених податків) як поточних зобов'язань та внесення їх до реєстру вимог кредиторів.

Також судом зазначається проте, що відповідно до умов договору № 34-Л про передання в управління непроданих активів від 30.01.2014 р. на ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» покладено обов'язок проведення заходів щодо погашення (стягнення) заборгованості позичальників (боржників) ПАТ «Земельний Банк» та подальшого задоволення вимог кредиторів ПАТ «Земельний Банк» за рахунок отримання коштів.

ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» не є правонаступником ліквідатора ПАТ «Земельний банк» стосовно розгляду та визнання кредиторських вимог, крім того діючим законодавством не передбачено набуття прав та обов'язків ліквідатора банку за договором управління активами.

За умовами договору № 34-Л про передання в управління непроданих активів від 30.01.2014 р., ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» є лише управителем непроданих активів ПАТ «Земельний Банк», а ні умовами договору, а ні нормами законодавства на відповідача не покладено обов'язку приймати, розглядати, акцептувати та визнавати кредиторські вимоги.

Також, законодавством в сфері ліквідації банків не передбачено обов'язку управителя майна банку включати кредиторські вимоги до реєстру та подавати його до Національного банку України для затвердження.

Таким чином, законні підстави для зобов'язання включення ТОВ «Юридична компанія «Амстердам» вимог Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові МГУ Міндоходів до переліку акцептованих вимог для їх затвердження Національним банком України відсутні.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

29.01.2015 р.

Суддя Спичак О.М.