РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа №910/27592/14
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом приватного підприємства "Піраміда-Агро"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології"

про стягнення 66 054,53 грн.

Представники:

від позивача: Свистун В.М. - представник за довіреністю № 2 від 22.12.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

встановив:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного підприємства "Піраміда-Агро" до товариства з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології" про стягнення 66 054,53 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології" укладено договір поставки № 13/47 від 13.05.2013 року.

Відповідно до п. 1.1. продавець зобов'язується передати покупцю у власність товар, відповідно до специфікацій, що є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар, виходячи із умов даного договору.

Відповідно до п. 3.1. договору покупець сплачує продавцю кошти за цим договором в розміри та строки, передбачені специфікацією на кожну окрему поставку.

В специфікації № 1 від 13.05.2013 року визначено, що покупець сплачує продавцю 100% від суми, що складає 40 320,00 грн. до 20.05.2013 року.

Позивач поставив відповідачу товар, відповідно до видаткової накладної № ПА-0000135 від 15.05.2013 року на вказану суму. Відповідач частково виконав свої зобов'язання за договором однак неоплачена сума 25 320,00 грн.

П. 3.2., 3.3. договору передбачено, що у випадку, коли долар США/Євро до гривні на день перерахування коштів є вище за курс долара США/Євро на день укладення договору, сторони для визначення суми заборгованості використовують формулу, вказану у п. 3.2., та перерахунок вартості поставленої продукції здійснюється продавцем в односторонньому порядку і є обов'язковим для виконання покупцем.

Позивач перерахував заборгованість відповідно до курсу міжбанківського валютного ринку долару США на дату подання позовної заяви, таким чином основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 53 468,07 грн.

У зв'язку з викладеним вище позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 53 468,07 грн., нарахованої відповідно до п. 7.2.1. договору пені у сумі 6 308,49 грн., нарахованих відповідно до п. 7.2.2. договору 10% річних у сумі 3 745,97 грн., нарахованого відповідно до п .7.4. договору штрафу у сумі 2 532,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.12.2014 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 12.01.2015 року.

12.01.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи на викання вимог ухвали суду від 11.12.2014 року, заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яку перерахував відповідно до п. 3.2. і .3.3 договору, у сумі 65 871,29 грн., нарахованої відповідно до п. 7.2.1. договору пені у сумі 7 528,01 грн., нарахованих відповідно до п. 7.2.2. договору 10% річних у сумі 4 183,00 грн., нарахованого відповідно до п .7.4. договору штрафу у сумі 2 532,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання 12.01.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Справа розглядається з урахуванням заяви позивача від 12.01.2015 року про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.01.2015 року розгляд справи відкладено на 27.01.2015 року.

У судове засідання 27.01.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 11.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У відповідності до ст. 87 ГПК України ухвали суду було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: 03038, м. Київ, вул. Ямська, будинок 28А, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 10.12.2014 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 ГПК України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між приватним підприємством "Піраміда-Агро" та товариством з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології" укладено договір поставки № 13/47 від 13.05.2013 року.

Відповідно до п. 1.1. продавець зобов'язується передати покупцю у власність товар, відповідно до специфікацій, що є невід'ємною частиною цього договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар, виходячи із умов даного договору.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до п. 3.1. договору покупець сплачує продавцю кошти за цим договором в розміри та строки, передбачені специфікацією на кожну окрему поставку.

В специфікації № 1 від 13.05.2013 року визначено, що покупець сплачує продавцю 100% від суми, що складає 40 320,00 грн. до 20.05.2013 року.

Позивач поставив відповідачу товар, відповідно до видаткової накладної № ПА-0000135 від 15.05.2013 року на вказану суму. Відповідач частково виконав свої зобов'язання за договором однак неоплачена сума 25 320,00 грн.

П. 3.2., 3.3. договору передбачено, що у випадку, коли долар США/Євро до гривні на день перерахування коштів є вище за курс долара США/Євро на день укладення договору, сторони для визначення суми заборгованості використовують формулу, вказану у п. 3.2., та перерахунок вартості поставленої продукції здійснюється продавцем в односторонньому порядку і є обов'язковим для виконання покупцем.

Позивач перерахував заборгованість відповідно до курсу міжбанківського валютного ринку долару США на дату подання позовної заяви та уточнив позовні вимоги, таким чином основна заборгованість відповідача перед позивачем становить 65 871,29 грн.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/5883/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології", про що 12.05.2014 р. на сайті Вищого господарського суду України було розміщено відповідне повідомлення. Цією ж ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, визнано вимоги ініціюючого кредитора в сумі 1 568 603,00 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Матвійчука Д.В., якого зобов'язано скласти та подати на затвердження суду у строку до 30.06.2014 реєстр вимог кредиторів ТОВ "Високі аграрні технології".

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду м.Києва від 22.08.2014 по справі № 910/5883/14 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Високі аграрні технології".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 по справі № 910/5883/14 ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2014 в частині кредиторських вимог ТОВ "Укрлізинг" залишено без змін. Постановою ВГСУ від 25.11.2014 року по справі № 910/5883/14 постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2014 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.08.2014 в частині кредиторських вимог ТОВ "Укрлізинг" по справі № 910/5883/14 залишено без змін.

Позивач звернувся з позовною заявою про стягнення заборгованості 05.12.2014 року, відповідно до штемпеля ЧД УДППЗ «Укрпошта» на конверті при надсиланні позовної заяви до суду.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо звернення позивача до відповідача з кредиторськими вимогами по договору поставки № 13/47 від 13.05.2013 року.

Згідно ч. 15 ст. 16 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з моменту порушення провадження у справі про банкрутство пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до п. 3 ст.17 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що позивач не заявив кредиторські вимоги як кредитора до відповідача в межах встановленого законом строку та відповідно право позивача не порушено, тому суд вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки всі інші вимоги є похідними від вимоги про стягнення основної заборгованості, тому вимоги про стягнення нарахованої відповідно до п. 7.2.1. договору пені у сумі 7 528,01 грн., нарахованих відповідно до п. 7.2.2. договору 10% річних у сумі 4 183,00 грн., нарахованого відповідно до п .7.4. договору штрафу у сумі 2 532,00 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 33, ст.. 34, ст.ст. 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 09.02.2015 року

Суддя С.М. Мудрий