ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 908/2490/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Козир Т.П.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор"
на рішення та постановуГосподарського суду Запорізької області від 13.08.2014 Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014
у справі№ 908/2490/14 Господарського суду Запорізької області
за позовомПриватного підприємства "Елтіз"
доПублічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор"
простягнення 165110,71 грн.
за участю представників сторін:

позивача: не з'явилися

відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Елтіз" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" про стягнення 165110,71 грн., з яких: 133176 грн. - сума основної заборгованості, 10577,38 грн. - пеня, 3853,84 грн. - 3% річних, 17503,49 грн. - інфляційне збільшення боргу.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 у справі № 908/2490/14 (суддя Кутіщева-Арнет Н.С.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Россолов В.В., судді Івакіна В.О., Тихий В.П.), позов задоволено; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" на користь Приватного підприємства "Елтіз" 133176 грн. 00 коп. основного боргу, 10577 грн. 38 коп. пені, 3853 грн. 84 коп. 3% річних, 17503 грн. 49 коп. індексу інфляції, 3302 грн. 21 коп. судового збору.

Не погоджуючись частково з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Запоріжтрансформатор" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 908/2490/14 в частині стягнення 10577,38 грн. пені, 3853,84 грн. 3% річних, 17503,49 інфляційних втрат, прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір штрафних санкцій до суми, яка не перевищує 500 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою до суду, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Сторони згідно з приписами статті 1114 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в касаційній інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових актів, вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 30.11.2012 між Приватним підприємством "Елтіз" та Публічним акціонерним товариством "Запоріжтрасформатор" було укладено договір поставки № К003763/12, відповідно до умов якого позивач продає, а відповідач приймає товар відповідно до специфікацій, наведених у додатках до цього договору.

Судами першої та апеляційної інстанції з'ясовано, що згідно із специфікаціями № 4 від 05.04.2013, № 5 від 17.05.2013, № 7 від 13.09.2013, які є невід'ємними частинами договору, позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 203016,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 589 від 06.08.2013; № 867 від 31.10.2013; № 679 від 04.09.2013.

Відповідно до п. 5.4. договору, в редакції, що діяла до 13.09.2013, покупець оплачує товар, зазначений в конкретній специфікації, в наступному порядку - передплата 20% протягом 10 днів з моменту виставлення рахунку, 80% оплата протягом 20 банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця. За даним порядком здійснена поставка за специфікаціями № 4 від 05.04.2013 та № 5 від 17.05.2013.

Відповідно до специфікації № 7 від 13.09.2013, оплата здійснюється в розмірі 100% протягом 10 банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця, що відповідає умовам додаткової угоди № 1 від 13.09.2013.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого товару стало підставою звернення позивача з позовом про стягнення з відповідача 133176,00 грн. основного боргу, 10577,38 грн. пені, 3853,84 грн. 3% річних та 17503,49 грн. інфляційних втрат.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті поставленого товару та перевіривши розрахунки заявлених до стягнення сум пені, процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив позовні вимоги, відмовивши при цьому відповідачеві у задоволенні заяви про зменшення суми штрафних санкцій та надання розстрочки виконання рішення суду.

Правомірність відмови у зменшенні заявлених до стягнення сум штрафних санкцій є предметом касаційного оскарження у цій справі.

Згідно із статтею 111-7 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суди першої та апеляційної інстанції, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, врахували ступінь вини відповідача у виникненні спору, поведінку винної сторони, взяли до уваги матеріальні інтереси обох сторін, надали оцінку винятковості обставин, на які посилався відповідач, та зважаючи на те, що штрафні санкції, заявлені до стягнення, не є надмірно великими, дійшли висновку, з яким погоджується колегія суддів касаційної інстанції, про відсутність правових підстав для зменшення суми штрафних санкцій.

При цьому апеляційний господарський суд, врахувавши правову природу процентів річних та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, обґрунтовано вказав на неможливість застосування положень п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України до стягнення вказаних сум.

Матеріали справи свідчать про те, що господарськими судами попередніх інстанцій в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції лише перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Оцінка та перевірка обставин справи і доказів не віднесена до повноважень касаційної інстанції.

Викладені у касаційній скарзі доводи скаржника по суті зводяться виключно до заперечень щодо здійсненої судами першої та апеляційної інстанції оцінки доказів у справі та доведення інших обставин, ніж ті, що були встановлені судами попередніх інстанцій, в той час як згідно з вимогами статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти наявні у справі докази.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм законодавства при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запоріжтрансформатор" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 13.08.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 908/2490/14 залишити без змін.

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

Т. Козир