РІШЕННЯ

"27" січня 2015 р.Справа № 921/1338/14-г/10

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Півторака М.Є.

За участю секретаря судового засідання Клим Т.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі", с. Жорниська, Яворівського району Львівської області (п/с, 81070, с. Івано-Франкове, Яворівський район Львівська область);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", 48236, Тернопільська область , Гусятинський район, с. Постолівка,

про стягнення боргу в сумі 69 651,67 грн.

За участю представників:

Позивача: Кравчука А.І. - представника, довіреність від 01.02.2014 року;

Відповідача: не прибув.

У судовому засіданні представнику позивача роз'яснено процесуальні права та обов'язки відповідно до статей 20,22 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі", с. Жорниська Львівської області подало до господарського суду Тернопільської області позов і просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", с. Постолівка Гусятинського району заборгованість в загальній сумі 69 651,67 грн., з яких: 65 947,75 грн. основного боргу; інфляційні втрати від простроченої суми у розмірі 1 582,75 грн.; пені в сумі 2 121,17 грн., відшкодування понесених судових витрат просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач надав суду Договір поставки № 109к від 04.09.2014р.; Видаткову накладну № 2586 від 05.09.2014 року; Вагову квитанцію від 05.09.2014 року ; Довіреність № 160 від 05.09.2014 року та інші документи, які знаходяться в матеріалах справи.

Посилається на приписи статей 525,526,610,625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 01 грудня 2014 року прийнято позовні матеріали до розгляду, порушено провадження у справі № 921/1338/14-г/10 та призначено судове засідання за участю представників сторін о 14 годині 30 хвилин 16 грудня 2014 року.

Ухвала господарського суду про призначення судового засідання була направлена сторонам по справі за адресами, вказаними у позовній заяві рекомендованою кореспонденцією.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався в зв'язку з клопотанням представника відповідача до 14 год. 35 хв. 13 січня 2015 року та до 14 год. 45 хв. 27 січня 2015 року.

27.01.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Провімі" було подано до суду письмове клопотання (вх. № 4652) про розстрочення виконання рішення суду на 10 (десять) місяців рівними платежами. В обґрунтування клопотання просить суд врахувати специфіку господарської діяльності у сфері сільського господарства та врахувати важкий майновий стан відповідача.

Пунктом 6 ст. 83 ГПК України, передбачено право суду, постановляючи рішення, відстрочити або розстрочити його виконання.

Підстави для відстрочки або розстрочки виконання рішення встановлені ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку та розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних осіб, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Вказані ТзОВ "Провімі" обставини (важкий майновий стан відповідача) не є такими, що відповідають визначеним в ст. 121 ГПК України обставинам при яких надається розстрочка виконання рішення. Заявником не доведено, яким чином воно ускладнює виконання рішення або роблять його неможливим. Останнім також не наведено виняткових обставин, які б служили підставою для розстрочки виконання рішення в спірному випадку.

Фактично обставини, на які заявник посилається, лише вказують на несприятливість виконання рішення для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

Враховуючи, що відповідач - ТзОВ "Провімі" не довів належними та допустимими доказами наявність виключно виняткових обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд визнає заяву відповідача про розстрочку виконання постанови від 26.01.2015 року по справі № 921/1338/14-г/10 необґрунтованою та відмовляє в її задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, господарський суд встановив наступне:

Згідно ст. 1 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями (ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі", місцезнаходження органів управління якого Львівська область, Яворівський район с. Жорниська, комплекс "Ямельня-1" є юридичною особою, яке зареєстроване в установленому законом порядку, , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, виданого Державним реєстратором Захарко Я.В. Реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції Львівської області, а тому наділене правом на звернення до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 54 Господарського процесуального кодексу України, звертаючись з позовом до господарського суду, позивач самостійно визначає в позові предмет позову та його підстави, тобто, ті обставини, якими він обґрунтовує поданий позов; розглядаючи справу, господарський суд не може вийти за межі зазначених у позові предмету та підстав, за винятком випадків, прямо передбачених процесуальним законодавством.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі", с. Жорниська Львської області визначило предметом позову стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", с. Постолівка Гусятинського району боргу в сумі 69 651,67 грн.

Вказавши відповідачем у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" вважає, що вказана юридична особа порушила його права.

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 ст. 202 ЦК України).

За змістом приписів статей 205 та 206 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, однак, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, тощо, а також підтвердженням прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальної вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У судовому засіданні встановлено, що 04 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Провімі" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" (Покупець) було укладено Договір поставки № 109к, згідно умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти товари, в т. ч., але не виключно комбікорми, кормові добавки, премікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки на умовах зазначених у даному договорі. Список товарів, що є предметом даного Договору визначено в Прайс-лист (пункт 1.1. договору).

Асортимент , кількість та ціна Товару визначається у рахунках-фактурі та/або у видаткових накладних (п. 1.2. Договору) .

Згідно пункту 2.1. Договору товар поставляється на умовах FCA (в редакції Інкотермс 2010) або СРТ (в редакції Інкотермс 2010) за адресою Покупця, що зазначається у товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній .

Товар вважається переданим Постачальником і прийнятим Покупцем за кількістю і асортиментом в дату поставки згідно п. 2.3. Договору. З цього часу право власності на товар, а також ризик випадкової втрати, знищення та/чи пошкодження товару переходить до Покупця (п. 2.2. договору) .

Відповідно до п. 2.3. договору датою поставки товару є дата зазначена на товарно-транспортній накладній (для поставок на умовах FCA - це дата товарно-транспортної накладної; для поставок на умовах СРТ - це дата доставки зазначена в товарно-транспортній накладній) та/або на видатковій накладній .

Пунктом 3.5. Договору сторони встановили, що оплата за Товар Покупцем здійснюється з відстрочкою платежу 30 (тридцять) календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної Постачальника, при цьому загальна сума відтермінування платежів не повинна перевищувати 130 000 (сто тридцять тисяч грн.) .

Правомірність укладеного договору поставки №109к від 04.09.2014 року сторонами не оспорювалося.

Матеріалами справи доведено, що на виконання умов Договору поставки №109к від 04.09.2014 р. позивачем було відвантажено Відповідачу Товар на загальну суму 85 947,75 грн., що підтверджується:

Видатковою накладною №2586 від 05.09.2014 року на суму 85 947,75 грн.; довіреністю на отримання матеріальних цінностей №160 від 05 вересня 2014 року на Диць С.Я.; Товарно-транспортною накладною №Р2586 від 05 вересня 2014 року.

Отже, термін оплати обумовлений у Видатковій накладній №2586 від 05.09.2014 року та п. 3.5. договору поставки № 109к від 04.09.2014 року сплинув через тридцять календарних днів з дати отримання товару; тобто 04 жовтня 2014 року.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з врахуванням особливостей, передбачених господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 509 Цивільного Кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст. ст. 525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Беручи до уваги доводи позивача, оцінені докази, суд дійшов висновку про те, що, між позивачем та відповідачем виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму, що підтверджується документами, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Пунктом 1 статті 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання припиняються: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

У поданій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі" вказує, що свої зобов'язання згідно Договору поставки №109к Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", с. Постолівка виконало частково та 07.10.2014 року провело часткову оплату за поставлений товар в сумі 20 000,00 грн., однак з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ "Агрофірма "Постолівська" повністю своїх зобов'язань згідно договору поставки не виконало, оплату за отриманий товар в сумі 65 947,75 грн. не провело, що в силу ст.ст. 526 та 530 ЦК України є неприпустимим.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Провімі" визначило предметом позову стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська" боргу саме в сумі 65 947,75 грн. Вказана вимога є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та такою, що підлягає до задоволення.

Пунктом 2 статті 625 Цивільного Кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ТОВ "Провімі" просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати, що становить 1 582,75 грн. відповідно до розрахунку:

Місяці простроченняІндекси інфляціїІндекси інфляціїСума боргуСума інфляцієювтрати
Жовтень 2014102,40105,37065947,7567 530,501582,75
1582,75

Розглянувши представлений розрахунок інфляційних втрат, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 1 528,75 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Окрім того, згідно пункту 9.3 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань Покупцем, він сплачує суму боргу з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

ТОВ "Провімі", просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 2 121,17 грн. відповідно до розрахунку:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуОблікова ставка% ставкапеня
06.10.201412.11.7,7512,50%25%1 716,45
13.11.201420.11.2014865 947,7514,00%28%404,72
80 2 121,17

Розглянувши представлений розрахунок пені, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 2121,17 грн. пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення.

Таким чином, Позивач по справі представив суду розрахунки суми боргу з нарахуванням інфляційних втрат, пені, які приймаються судом, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені та підтверджені документально.

Відшкодування судового збору покладається судом на відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська", с. Постолівка Гусятинського району, згідно приписів ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі наведеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 32, 33, 43, 54, 82, 84, 85, 116, 117 ГПК України, ст.ст. 20, 193, 202, 232 Господарського Кодексу України, ст. ст. 11,207, 241,546, 625, 712 Цивільного Кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Постолівська",48236, Тернопільська область, Гусятинський район, с. Постолівка, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Провімі",81083, Львівська область, Яворівський район, с. Жорниська, комплекс "Ямельня-1" - 65 947,75 грн. боргу; 2 121,17 грн. пені; 1 582,75 грн. інфляційних втрат; 1 827,00 грн. в повернення сплаченого судового збору. Видати наказ.

3.Рішення набуває законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор - апеляційне подання, протягом десяти днів з дня прийняття рішення, через місцевий господарський суд.

4.Наказ видати стягувачеві після набрання рішенням законної сили.

5.Повне рішення складене та підписане 31 січня 2015 року.

Суддя М.Є. Півторак