номер провадження справи 32/109/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2015 Справа № 908/4810/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Саксаганського, буд. 60)

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Донецький електрометалургійний завод" (83062, м. Донецьк, вул. І.Ткаченко, 122)

про стягнення 414395,10 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники

Від позивача: Бобошко О.А., довіреність б/н від 15.05.2014 р.

Від відповідача: не з'явився

Розпорядженням Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. № 28-р "Про зміну територіальної підсудності господарських справ" визначено, що розгляд господарських справ підсудних господарському суду Донецької області здійснюються господарським судом Запорізької області.

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Донецький електрометалургійний завод" про стягнення 414395,10 грн., які складаються з 363600 грн. основного боргу, 7517,40 грн. - 3% річних, 43227,70 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., протоколом автоматичного розподілу копії матеріалів № 908/4810/14 передано на розгляд судді Колодій Н.А.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.11.2014 р. прийнято та порушено провадження у справі № 908/4810/14, присвоєно справі номер провадження 32/109/14 з призначенням судового засідання на 17.12.2014 р.

Ухвала направлялась на адресу сторін в установленому законом порядку.

Ухвалою суду від 17.12.2014 р., за клопотанням позивача строк розгляду спору було продовжено відповідно до ст. 69 ГПК України, розгляд справи відкладено на 14.01.2015 р.

Заявлені вимоги позивач в судовому засіданні підтримав та обґрунтовує ст. ст. 526, 664 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України та умовами договору поставки № від 11.01.2012 р.

Відповідач у судові засідання не з'являвся, про причини неявки суд не повідомив, витребувані документи та письмовий відзив не надав. Про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, ухвала суду про порушення провадження у справі № 908/4810/14 від 14.11.2014 р. була направлена засобами поштового зв'язку на адресу вказану у позовній заяві, а саме: 83062, м. Донецьк, вул. І.Ткаченко, однак у зв'язку з неможливістю здійснення поштових відправлень у м. Донецьк, направлена не була.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014р. № 01-06/1290/14 «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов, зокрема: 1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін. 3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення; 4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

На підставі викладеного, суд належним чином повідомив відповідача про час та місце судового засідання шляхом направлення відповідачу на електрону пошту ухвалу суду від 17.12.2014 р., про що свідчить витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою за вих. № 06-05/651. Також , інформацію про час і місце судового засідання розміщено на сторінці суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет, про що свідчить відповідний витяг який міститься в матеріалах справи.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 14.01.2015 року за відсутності представника відповідача.

Крім того, суд виходить з тих обставин, що відповідно до ч. 1 ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Процесуальний строк вирішення спору закінчився. На думку суду сторони мали достатньо часу для надання суду наявних доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, крім того, суд неодноразово відкладав розгляд справи для врегулювання сторонами спору у добровільному порядку.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З урахуванням викладеного, суд вважає за доцільне розглянути справу по-суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю відповідача.

За письмовим клопотанням представника позивача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 14.01.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.01.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (позивач по справі) та Приватним акціонерним товариством "Донецький електрометалургійний завод" (відповідач по справі) було укладено договір поставки № (надалі - договір).

Згідно умов договору, позивач зобов'язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити продукцію на умовах, викладених в договорі (п. 1.1. договору).

Згідно зі ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Сторонами договору поставки є постачальник і покупець, які здійснюють підприємницьку діяльність.

Предметом (об'єктом) договору поставки є товар, призначений для підприємницької діяльності або інших цілей, не пов'язаних з особистим та іншим споживанням Зокрема, це продукція, призначена для виробничого споживання (обладнання, матеріали тощо).

Договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як і будь-який інший консенсуальний договір, він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо істотних умов. Цей договір є двостороннім, бо права та відповідні обов'язки виникають для обох сторін договору. Оплатний характер цього договору полягає в тому, що одержану від постачальника продукцію покупець оплачує за погодженими цінами.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що продукція поставляється на умовах, визначених у специфікаціях до договору та які є невід'ємною його частиною.

Відповідно до специфікації № 6 від 05.12.2013 р. відповідач поставляє стартову суміш СШС-2 в розмірі 40 тон, загальна сума якої з ПДВ становить 360 000 грн.

Відповідно до п. 2 специфікації передбачено, що моментом переходу права власності на продукцію, зазначеної в договорі від позивача відповідачу є передача продукції на складі позивача, що підтверджується підписаними видатковими накладними. Датою поставки є момент переходу права власності на продукцію.

Згідно до специфікації № 6 позивач передав відповідачу продукцію на загальну суму грн., що підтверджується видатковими накладними: № 587 від 11.12.2013 р. (на суму 183600 грн.), № 606 від 20.12.2013 р. (на суму 180 000 грн.) та товарно транспортними накладними від 11.12.2013 р. та 20.12.2013 р.

Факт прийняття продукції відповідачем підтверджується підписаними довіреностями на отримання матеріальних цінностей № 00468 від 06.12.2013 р. та № 00543 від 20.12.2013 р., копії яких містяться в матеріалах справи.

Зазначена видаткові накладні та довіреності узгоджені сторонами та підтверджує факт прийняття відповідачем продукції без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи та печатки сторін на вказаних документах.

Пунктом 4.1. договору, сторони узгодили що відповідач здійснює оплату на поточний рахунок позивача на умовах зазначених у специфікаціях до договору.

Згідно до п. 6 специфікації, відповідач здійснює оплату на поточний рахунок позивача протягом 30 календарних днів після поставки продукції, але не раніш ніж надання документів відповідно до п. 8.1. договору.

На виконання умов договору, позивачем були надані відповідачу для сплати продукції рахунки на загальну суму 363600 грн.: № 569 від 11.12.2013 р. (на суму 183600 грн.) та № 584 від 20.12.2013 р. (на суму 180 000 грн.), копії долучені до матеріалів справи.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті продукції не виконав, внаслідок цього у нього виникла заборгованість в сумі 363600 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містять ст.ст. 525, 526 ЦК України.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник),який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб (ст. 712 ЦК України).

Відповідач доказів виконання зобов'язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Приймаючи до уваги, що, на момент розгляду справи в суді, відповідач має заборгованість за отриману продукцію в сумі 363600 грн., доказів її погашення не надав, вимога позивача про стягнення 363600 грн. основного боргу є обґрунтованою, підтверджена матеріалами справи і підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням відповідачем грошового зобов'язання позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 7517,40 грн. - 3% річних та 43277,70 грн. втрат від інфляції.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування 3% річних та втрат від інфляції та встановлено, що розрахунок позивачем виконано вірно, тому вимоги позивача про стягнення 7517,40 грн. - 3% річних та 43277,70 грн. втрат від інфляції є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Таким чином позов слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведений до суду з його вини.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" до Приватного акціонерного товариства "Донецький електрометалургійний завод" про стягнення 414395,10 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Донецький електрометалургійний завод" (83062, м. Донецьк, вул. І.Ткаченко, 122, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕРАМПЛЮС" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Саксаганського, буд. 60, ) 363600 (триста шістдесят три тисячі шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 7517 (сім тисяч п'ятсот сімнадцять) грн. 40 коп. - 3% річних, 43277 (сорок три тисячі двісті сімдесят сім) грн. 70 коп. втрат від інфляції, 8287 (вісім тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 90 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України "17" січня 2015 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.