КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 910/18243/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Самборська Ю.В.-представник;

Від відповідача: не з"явився;

розглянувши апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014

у справі № 910/18243/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Україна"

до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

про стягнення 49 640, 54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Україна" звернулось до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 49 640, 54 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 позов Товариства з додатковою відповідальністю "Альянс Україна" до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 49 640,54 грн. задоволено.

Присуджено до стягнення з Відкритого акціонерного товариства Страхова компанія "Оранта" на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Альянс Україна" страхове відшкодування в сумі 49 640 (сорок дев'ять тисяч шістсот сорок) грн. 54 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення по цій справі скасувати та прийняти нове рішення із врахуванням доводів, викладених в апеляційній скарзі та відповідних норм чинного законодавства.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" у справі № 910/18243/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2014 зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 03.02.2015.

31.01.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без участі представника скаржника; 02.02.2015 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 03.02.2015 представник позивача надав свої пояснення по справі.

Представник відповідача в судове засідання 03.02.2015 не з"явився, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи клопотання представника скаржника про розгляд справи без його участі,а також з огляду на те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 2001.17.0261584 від 06.12.2013 р., укладеного між Товариством з додатковою відповідальністю "Альянс Україна" та Шефір О.В., застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме - автомобіля марки Лексус, державний реєстраційний номер АА 9595 МІ.

11.03.2014 р. в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля Лексус, державний реєстраційний номер АА 9595 МІ, що належить Шефір О.В., під керуванням Приходька А.Г., та автомобіля Дача, державний реєстраційний номер АА 3767 МН, що належить Олійнику П.В., під керуванням Шила Р.А., внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Лексус, державний реєстраційний номер АА 9595 МІ.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 22.04.2014 р. у справі № 755/8608/14-п водіїв Приходька А.Г. та Шило Р.А. визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано до них адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн.

Відповідно до звіту визначення вартості матеріального збитку № 8437 від 27.03.2014 р. розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Лексус, державний реєстраційний номер АА 9595 МІ, внаслідок ДТП, склав 90 638,38 грн.

На підставі заяви страхувальника від 12.03.2014 р., квитанції прибуткового касового ордера № 110034 від 11.03.2014 р., рахунку СТО № С000019000 від 12.03.2014 р., страхового акту № С000019000 від 12.03.2014 р. ТДВ "Альянс Україна" перерахувало на користь страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 300,00 грн., а на користь СТО страхувальника - суму у розмірі 98 981,08 грн., всього 99 281,08 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4384 від 31.03.2014 р. та № 4385 від 31.03.2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала автомобілем Дача, державний реєстраційний номер АА 3767 МН, застрахована у Відкритого акціонерного товариства Страхова компанія "Оранта" згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5756477 (ліміт відповідальності - 50 000,00 грн., франшиза - 0,00 грн.).

Таким чином, у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право на страхове відшкодування до винної у ДТП особи відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 1188 ЦК України у сумі 99 281,08 грн.

07.05.2014 позивач звернувся до відповідача, як страховика винної особи в ДТП, що сталась 06.12.2013 р. в м. Києві із вимогою за вих. № 10933 про досудове врегулювання спору та відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в порядку регресу на суму 49 640,54 грн. Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати у момент заподіяння шкоди, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача у тій же сумі та із залишком строку позовної давності, оскільки відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Отже, від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат та у межах загального строку позовної давності переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки (постанова Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у справі № 6-112.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 22.04.2014 р. у справі № 755/8608/14-п, судом було встановлено рівнозначну ступінь вини водіїв Приходька А.Г. та Шило Р.А. у вчиненні правопорушення, яке кваліфіковане за однією і тією ж статтею - ст. 124 КпАП України., а тому господарський суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування також має визначатись у відповідній частці вини обох водіїв (рівнозначній), у зв'язку з чим вказана сума складає 49 640,54 грн. (99 281,08 грн./2).

Полісом № АС/5756477, яким застрахована цивільно - правова відповідальність винної особи, передбачено, що ліміт відповідальності страховика перед страхувальником становить 50 000,00 грн., а, отже, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ВАТ Страхова компанія "Оранта", не перевищує передбаченого нею ліміту, а франшиза становить 0,00 грн.

Доводи відповідача про завищення суми страхового відшкодування позивачем колегією суддів до уваги не беруться, оскільки саме фактично сплачена сума матеріальної шкоди підлягає розподілу відповідно до вини водіїв, а не ліміт відповідальності відповідача, як вважає ВАТ Страхова компанія "Оранта".З цього приводу скаржником не доведено обгрунтованих доказів.

Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем, складає 49 640,54 грн.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/18243/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18243/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко