РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа № 910/18960/14

За позовом Посольства Республіки Польща в Україні
доКиївської міської ради
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні
позивача1. Міністерство закордонних справ України 2. Державне підприємство "Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв"
провизнання права власності

Судді Васильченко Т.В. (головуючий)

Марченко О.В.

Нечай О.В.

в присутності представників сторін:

від позивача Гришко С.Ю., довіреність №814-8-2013 від 07.06.2013;
від відповідача не з'явилися;
від третьої особи 1Камарчук В.В. довіреність №721/17-911-864 від 04.07.2014;
від третьої особи 2 Козлова О.С., довіреність №1001 від 01.07.2013.

Суть спору: Посольство Республіки Польща в Україні звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про визнання права власності, з урахуванням поданих уточнень, на об'єкт нерухомого майна - будівлю за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, загальною площею 2059,00 кв. м., в тому числі: гараж -149,7 кв.м., цокольний поверх - 582,5 кв.м., перший поверх - 595,0 кв.м., другий поверх - 682,9 кв.м., третій поверх, 48,9 кв.м.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11 серпня 1987 року за контрактом №63-03/106-70005, укладеним між Зовнішньосоюзним об'єднанням "Союззовнішбудімпорт" (Всесоюзное объединение "Союзвнешстройимпорт") та Посольством Польської Народної Республіки позивач став власником вказаної будівлі, проте оригінал зазначеного контракту втрачено і відновити його неможливо, а відтак він має право на пред'явлення позову в порядку ст. 392 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.09.2014 порушено провадження у справі №910/18960/14 та призначено до розгляду.

29.09.2014 на запит суду від Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна надійшли копії технічних документів з інвентаризаційної справи будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 17.10.2014 справу №910/18960/14 передано на розгляд судді Босому В.П., у зв'язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.10.2014 справу №910/18960/14 прийнято до провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 20.10.2014 справу №910/18960/14 передано на розгляд судді Васильченко Т.В., у зв'язку з виходом судді з лікарняного.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2014 справу №910/18960/14 прийнято до провадження суддею Васильченко Т.В. та призначено до розгляду.

10.11.2014 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення, в яких він вказує, що ним не оспорюється право власності, набуте позивачем на підставі Контракту від 11.08.1987. Однак, за твердженням Київської міської ради, у зв'язку зі втратою правовстановлюючого документа, оформлення права власності у встановленому законодавством порядку на нерухоме майно неможливе.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.11.2014 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство закордонних справ України та відкладено розгляд справи.

12.12.2014 від Міністерства закордонних справ України надійшли письмові пояснення, в яких третя особа, з огляду на вимоги міжнародних договорів та норм чинного законодавства України повністю підтримує позовні вимоги Посольства Республіки Польща в Україні щодо визнання права власності на об'єкт нерухомості за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, у зв'язку з втратою документів.

15.12.2014 на запит суду від Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради надійшла інформація про те, що відповідно даних міського земельного кадастру, земельна ділянка по вул. Ярославів Вал, 12 площею 2605,12 кв.м. обліковується за Посольством Польщі, втім документи, що посвідчують право користування (власності) вказаною земельною ділянкою у Департаменті не зареєстровані.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство ''Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв" та призначено колегіальний розгляд даної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 15.12.2014 призначено колегіальний розгляд справи №910/18960/14 в наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Марченко О.В., Нечай О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2014 справу №910/18960/14 прийнято до провадження колегією суддів в наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Марченко О.В., Нечай О.В. та призначено до розгляду.

30.12.2014 позивач, через відділ діловодства суду, подав пояснення в яких вказав, що територія України на якій розміщується дипломатичне представництво не набуває статусу території іноземної держави, а натомість залишається територією України, а відповідно, на територію в межах якої розміщено дипломатичне представництво розповсюджується законодавство України, з урахуванням особливих правил доступу та охорони приміщень дипломатичних представництв.

Представник позивача в судовому засіданні 26.01.2015 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

В свою чергу, представники третіх осіб проти позову не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з'явився, втім 01.12.2014 подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

В судовому засіданні 26.01.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, які приймали участь при розгляді справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Посольство Республіки Польща в Україні (позивач) є правонаступником Посольства Польської Народної Республіки та є дипломатичним представництвом Республіки Польща на території України відповідно до Угоди (у формі обміну нотами) про встановлення дипломатичних відносин від 8 січня 1992 року.

Відповідно до посвідчення Міністерства закордонних справ України від 10.07.2014, Управління Державного протоколу Міністерства закордонних справ України підтверджує, що Посольство Республіки Польща в Україні акредитоване при Міністерстві закордонних справ України.

У 1984 році між Посольством Польської Народної Республіки та Міністерством закордонних справ СPCP шляхом обміну нотами про надання згоди, погоджено передати в користування земельну ділянку в місті Києві по вул. Ярославів Вал, 12, площею 0,21 га та продати у власність ПНР розташовану на даній земельній ділянці будівлю Генерального консульства ПНР на умовах безкоштовного та безстрокового користування земельною ділянкою та додаткового погодження умов продажу будівлі у контракті, який буде укладений компетентними організаціями обох сторін.

У зв'язку з цим, 11.08.1987 між Зовнішньосоюзним об'єднанням "Союззовнішбудімпорт" [Всесоюзное объединение "Союзвнешстройимпорт"] у місті Москва, як продавцем, та Посольством Польської Народної Республіки, як покупцем, було укладено контракт № 63-03/106-70005 (далі контракт), за умовами якого позивач придбав будівлю, основні показники якого вказані в додатку №1 до даного контракту, що розташована на земельній ділянці за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, де розташоване Генеральне консульство Польської Народної Республіки (ПНР) в місті Києві, а також технічну документацію на вказану будівлю згідно з додатком № 2 до даного контракту (параграф 1).

Загальна вартість будівлі та технічної документації, вказаних в параграфі 1 контракту від 11.08.1987, складає 844734,00 перекладних рублів (параграф 2).

Відповідно до параграфу 3 контракту від 11.08.1987 покупець має здійснити платіж за даним контрактом перекладними рублями в розмірі повної вартості, вказаної у параграфі 2 даного контракту, у формі банківського переказу на рахунок продавця № 48021211 в Банку для зовнішньої торгівлі СРСР в м. Москві протягом 45-ти днів з дати передачі покупцю рахунку з додатком акта здачі-приймання, підписаного продавцем та покупцем.

За умовами параграфу 8 контракту від 11.08.1987 він вступає в силу з дати його підписання.

На підставі рахунку № 3027 від 11.08.1987 позивач здійснив оплату предмету купівлі-продажу (будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12 та технічної документації) шляхом банківського переказу на рахунок продавця в сумі 844734,00 перекладних рублів.

Також, на виконання контракту від 11.08.1987, сторони підписали акт здачі-приймання будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12 та технічної документації, в якому встановили виконання зобов'язань сторін з приймання-передачі будівлі та технічної документації.

Згідно основних показників будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12 (додаток до контракту від 11.08.1987), загальна площа складає 2059,00 кв. м, в тому числі: гараж - 149,7 кв. м, цокольний поверх - 582,5 кв. м, перший поверх - 595,0 кв. м, другий поверх - 682,9 кв. м, третій поверх - 48,9 кв. м.

Відповідно до технічних документів з інвентаризаційної справи за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, які надані на запит суду Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (лист КМБТІ від 24.09.2014 № 41018 (И-2014)), загальна площа будівлі складає 2059,00 кв.м.

При цьому, факт користування позивачем спірною будівлею підтверджується договорами, що укладені з постачальниками послуг з водопостачання, централізованого опалення, постачання електроенергії, газопостачання, з вивезення твердих побутових відходів та платіжними доручення про оплату спожитих позивачем послуг.

Крім того, згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 09.12.2014 № 06 відповідно до даних міського земельного кадастру земельна ділянка на вул. Ярославів Вал, 12 (код ділянки 76:011:003) площею 2605,12 кв. м на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування обліковується за Посольством Польщі, втім станом на 31.12.2012, документи, що посвідчують право користування (власності) вказаною земельною ділянкою не зареєстровані.

Втім, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, оригінал контракту від 11.08.1987 втрачено за невстановлених обставин і позивач не має в своєму володінні ані його дублікату, ані належно засвідченої копії.

В той же час, як встановлено судом, з моменту свого створення у 1992 року, спірна будівля за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12 використовується для розміщення в ньому відповідних служб та співробітників Посольства Республіки Польща, втім право власності на вказаний будинок до цього часу не зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно згідно вимог чинного законодавства України і така реєстрація наразі є неможливою виходячи з вимог п. 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМ України № 868 від 17 жовтня 2013 року, згідно якого для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Зокрема, таким документом, серед інших, є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.

Відтак, оскільки втрачений оригінал контракту від 11.08.1987 є документом, який засвідчує право власності (правовстановлюючим документом) і позивач як власник спірної будівлі, яка розташована у місті Києві по вул. Ярославів Вал, 12 позбавлений можливості повністю реалізувати своє право власності та зареєструвати його у встановленому законом порядку, останній звернувся до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на зазначену будівлю на підставі ст. 392 ЦК України.

Тобто, підставою позову є втрата правовстановлюючого документа, що позбавляє позивача як власника нерухомого майна можливості повністю реалізувати своє право власності, в тому числі і зареєструвати його у встановленому законодавством порядку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За визначенням ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на дату укладення контракту, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, право власності (право оперативного управління) згідно статті 128 цього Кодексу, у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до умов контракту від 11.08.1987, між позивачем та Зовнішньосоюзним об'єднанням "Союззовнішбудімпорт" був підписаний акт здачі-приймання будівлі за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12 та технічної документації.

Параграфом 4 контракту передбачено, що з моменту здійснення у встановленому порядку правової реєстрації набутої будівлі у покупця виникає право володіння, користування та розпорядження майном, вказане в додатку № 1 даного контракту.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди станом на дату укладання контракту від 11.08.1987 та до набуття чинності Цивільним кодексом України регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

При цьому, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, позивач відповідно до законодавства, яке було чинне на момент укладення контракту від 11.08.1987, на законних підставах набув право власності на будівлю, яка розташована в м. Києві по вул. Ярославів Вал, 12, у відповідності до ст. 128 ЦК УРСР 1963 року, з моменту передачі майна. Іншого порядку набуття права власності в договорі сторонами не визначалося.

В той же час, оригінал зазначеного контракту втрачено, що позбавляє позивача можливості повністю реалізовувати своє право власності, в тому числі і виконати вимоги чинного законодавства України з державної реєстрації нерухомого майна.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відтак, враховуючи що спірні правовідносини, є такими, що продовжують існувати після набрання чинності ЦК України, до вказаних правовідносин слід застосовувати саме норми Цивільного кодексу України від 16.01.2003.

Так, статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом зазначеної норми шляхом пред'явлення позову власник майна вправі вимагати визнання за ним права власності на майно у випадку втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, позивач має бути позбавлений юридичної і фактичної можливості отримати дублікат документа про своє право власності.

Позивачем такого позову може бути будь-який учасник цивільних правовідносин (фізична, юридична особи, держава, територіальна громада), який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб, претензіями на це майно третіх осіб або необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Відповідачем даного позову може бути будь-яка особа, яка сумнівається у приналежності майна позивачу, або не визнає за позивачем права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Частиною 1 статті 10 вказаного Закону встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження (ч. 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

З огляду на викладене, враховуючи, що спірна будівля знаходиться на території міста Києва, на даний час не зареєстрована у встановленому чинним законодавством України порядку за позивачем, саме Київська міська рада як представник територіальної громади міста може мати власний інтерес у межах існуючих спірних правовідносинах щодо права власності на об'єкти, які розташовані в межах її території, в тому числі спірної будівлі.

Викладене свідчить, що належним відповідачем у даній справі є саме Київська міська рада.

При цьому, під час розгляду справи встановлено неможливість отримання позивачем дублікату контракту від 11.08.1987, який втрачено, що свідчить про наявність у нього права на пред'явлення позову про визнання права власності з цієї підстави до Київської міської ради.

Так, зазначений контракт, на підставі якого позивач став власником спірної будівлі, було укладено 11 серпня 1987 року згідно зі ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент укладення цього договору. Згідно із зазначеною статтею за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. При цьому, даним Кодексом було передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу лише щодо жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин (ст. 227 ЦК УРСР 1963 року).

В даному випадку, контракт від 11.08.1987 було укладено між двома юридичними особами, тому він не був посвідчений нотаріально, а відтак не може бути застосована ст. 53 Закону України "Про нотаріат" про видачу дублікату нотаріально посвідченого документу.

Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" також не передбачена видача дубліката правовстановлюючого документа, яким є договір купівлі-продажу нерухомого майна (контракт від 11.08.1987), і органом, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (до 01.01.2013 - Бюро технічної інвентаризації, після вказаної дати - Реєстраційна служба Міністерства юстиції України).

Відсутня будь-яка можливість отримати другий примірник контракту від 11.08.1987 і у продавця спірної будівлі - Зовнішньосоюзного об'єднання "Союззовнішбудімпорт" у зв'язку з відсутністю відомостей щодо правонаступників вказаної юридичної особи.

При цьому, копія контракту від 11.08.1987, яка додана позивачем до позовної заяви, не має юридичної сили правовстановлюючого документа, оскільки не має статусу "примірника" (одного із примірників) договору, підписаного сторонами та скріпленого їх печатками (п. 2.2. р. 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5).

Під час розгляду справи, знайшов підтвердження той факт, що позивач правомірно володіє будівлею за адресою м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, право власності на який засвідчується правовстановлюючим документом - контрактом від 11.08.1987, який втрачено і отримати його дублікат неможливо.

Законодавством України не передбачено іншого способу відновлення такого правовстановлюючого документу, не інакше як шляхом визнання за позивачем права власності в судовому порядку.

В свою чергу, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не дозволяє позивачу на власний розсуд здійснювати своє право власності на спірний об'єкт нерухомості, зокрема, зареєструвати його у встановленому законодавством порядку, а отже правомірно володіти, користуватись та розпоряджатися ним.

Тоді як, згідно вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Частина 1 статті 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

З огляду на вищевикладене, оскільки з матеріалів справи вбачається, що оригінал правовстановлюючого документу на спірну будівлю втрачено і відсутня можливість отримати його дублікат, суд вважає, що Посольство Республіки Польща в Україні правомірно звернулося до суду з позовом до Київської міської ради за захистом свого права.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на будівлю за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, загальною площею 2059,00 кв. м.

При цьому, відповідно до ст. 77 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України є виключною у справах з іноземним елементом, якщо нерухоме майно, щодо якого виник спір, знаходиться на території України.

Відповідно до статей 21, 22 Віденської конвенції про дипломатичні зносини від 18.04.1961, "Государство пребывания должно либо оказать содействие аккредитующему государству в приобретении на своей территории, согласно своим законам, помещений, необходимых для его представительства, либо оказать помощь аккредитующему государству в получении помещений каким-либо иным путем. Оно должно также, в случае необходимости, оказывать помощь представительствам в получении подходящих помещений для их сотрудников.

Помещения представительства неприкосновенны. Власти государства пребывания не могут вступать в эти помещения иначе, как с согласия главы представительства.

На государстве пребывания лежит специальная обязанность принимать все надлежащие меры для защиты помещений представительства от всякого вторжения или нанесения ущерба и для предотвращения всякого нарушения спокойствия представительства или оскорбления его достоинства.

Помещения представительства, предметы их обстановки и другое находящееся в них имущество, а также средства передвижения представительства пользуются иммунитетом от обыска, реквизиции, ареста и исполнительных действий".

Пунктом 6 Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198 також передбачено, що приміщення дипломатичного представництва, а також резиденція глави дипломатичного представництва та жилі приміщення членів дипломатичного персоналу є недоторканними. Доступ до цих приміщень може бути здійснений не інакше як за згодою глави дипломатичного представництва. Ці приміщення, наявне в них майно, а також засоби пересування дипломатичного представництва користуються імунітетом від обшуку, виїмки, реквізиції, арешту та виконавчих дій і не повинні використовуватись для цілей, не сумісних зі здійсненням функцій дипломатичного представництва.

Отже, виходячи з вищевикладеного, територія, на якій розміщуються приміщення дипломатичної місії (в даному випадку Посольства Республіки Польща), які користуються особливим захистом відповідно до міжнародного права та національного законодавства, а також земельні ділянки на якій такі приміщення знаходяться, навіть якщо вони належать Посольству на умовах права власності, не є територією іноземної держави, а залишаються частиною території держави перебування, в даному випадку - території України.

Судові витрати покладаються на позивача в порядку ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовстановлюючі документи втрачені з вини останнього.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за Посольством Республіки Польща в Україні (01901, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12) право власності на об'єкт нерухомого майна - будівлю за адресою: м. Київ, вул. Ярославів Вал, 12, загальною площею 2059,00 кв. м., в тому числі: гараж -149,7 кв.м., цокольний поверх - 582,5 кв.м., перший поверх - 595,0 кв.м., другий поверх - 682,9 кв.м., третій поверх, 48,9 кв.м.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.01.2015.

Головуючий суддя Т.В.Васильченко

Судді О.В.Марченко

О.В.Нечай