РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа № 910/27634/14

За позовом Комунального підприємства "Дрогобичканал" Дрогобицької міської

ради Львівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудмаг"

про стягнення 5 000 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Комунальне підприємство "Дрогобичканал" Дрогобицької міської ради Львівської області звернулася до Господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудмаг" про стягнення 5 000, 00грн.,

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2014р. порушено провадження у справі № 910/23634/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 14.01.2015р.

14.01.2015р. через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи на вимогу ухвали суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 02.02.2015р. у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

В процесі провадження від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Рудмаг" заперечує проти позову в повному обсязі з огляду на наступне.

ТОВ «РУДМАГ» здійснює свою господарську діяльність на підставі Статуту підприємства та Положення про метрологічну службу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Держитлокомунгоспу України від 30.09.2005 року № 152 на ТОВ «РУДМАГ» покладені функції метрологічної служби (МС) Міністерства.

Одним із видів діяльності підприємства є атестація лабораторій підприємств і організацій житлово-комунального господарства України на виконання ст.37 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (далі Закон).

На підставі Закону та Положення начальник Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» подав заявку на атестацію лабораторії контролю стічних вод очисних споруд.

Згідно з наданою заявкою ТОВ «РУДМАГ» надіслало КП «Дрогобичводоканал» договір № А33-13 від 21 травня 2013 року з протоколом угоди про договірну ціну та рахунком на суму 5000 грн.

На підставі умов договору 30 жовтня 2013 КП «Дрогобичводоканал» здійснило передоплату за надання послуг з проведення атестації лабораторії.

Підприємство КП «Дрогобичводоканал» розглянуло ці документи, підготувало пакет документів на атестацію лабораторії (Положення про лабораторію, Паспорт лабораторії, Настанову з якості та Проект галузі атестації). ТОВ «РУДМАГ» провело експертну оцінку цих документів та надіслало Експертний висновок до КП «Дрогобичводоканал».

Після усунення недоліків, які були вказані у Експертному висновку, за домовленістю сторін 6 листопада було заплановано перевірку лабораторії з виїздом представника ТОВ «РУДМАГ» в м. Дрогобич, для чого був придбаний квиток.

Однак, в останній момент КП «Дрогобичводоканал» відмовився від подальшого проведення робіт за договором, тому перевірка відповідності наданих документів фактичному стану в лабораторії не відбулась з вини КП «Дрогобичводоканал»

Згідно Договору ТОВ «РУДМАГ» була виконана низка робіт: прийнята та розглянута заявка від КП «Дрогобичводоканал», підготовлений і направлений Договір на проведення робіт, проведена експертна оцінка надісланих документів, розроблено програму роботи комісії з атестації лабораторії, видано наказ про відрядження фахівця ТОВ «РУДМАГ». Крім цього, ТОВ «РУДМАГ» багаторазово у телефонному режимі надавало консультації щодо оформлення документів з атестації лабораторії.

Підприємством ТОВ «РУДМАГ» з суми 5000 грн. були сплачені усі податки згідно чинного законодавства, а саме: єдиний податок, єдиний соціальний внесок, нарахована заробітна платня співробітникам підприємства та понесені накладні витрати. В заявці на атестацію лабораторії КП «Дрогобичводоканал» гарантував оплату витрат.

В грудні КП «Дрогобичводоканал» надіслав лист (від 02.12.2013 р. № 3792) з вимогою призупинити виконання договору в односторонньому порядку і повернути перераховані ним кошти. ТОВ «РУДМАГ» надало відповідь про фактичне виконання умов договору з кошторисом виконаних робіт і неправомірність призупинення робіт з атестації лабораторії.

В червні 2014 р. КП «Дрогобичводоканал» надіслав вимогу про повернення коштів, як помилково перерахованих.

Судячи із наданих КП «Дрогобичводоканал» документів (заявка, договір, документи лабораторії, лист від 02.12.2013 р. № 3792) ствердження про помилкове перерахування коштів ТОВ «РУДМАГ» та вимога їх повернення немає підстав.

02.02.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про зобов'язання відповідача надіслати на адресу позивача письмовий відзив на позов, оскільки його копія на адресу Комунального підприємства "Дрогобичканал" Дрогобицької міської ради Львівської області не надходило.

Розглянувши заявлене клопотання представника позивача, суд звертає його увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право після одержання ухвали про порушення справи надіслати: 1) господарському суду - відзив на позовну заяву і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, а також прокурору, який бере участь в судовому процесі, - копію відзиву. Тобто це право відповідача надіслати письмовий відзив, а не обов'язок.

02.02.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Рудмаг" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його перебуванням на амбулаторному лікуванні.

Суд розглянувши заявлене клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відмовив в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1.1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки ухвалу суду про відкладення розгляду справи від 14.01.2015р. представник відповідача отримав 20.01.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованої кореспонденції № 297. Таким чином, судом були вжиті усі належні заходи для повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання, шляхом надсилання поштової кореспонденції на адресу визначену за матеріалами справи.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджуються нотаріально посвідченою довіреністю.

Довіреність громадянина, який є суб'єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, за зверненням якого прийнято рішення про надання такої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг з договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.

З огляду на вищевикладене відповідач не був позбавлений права направити в судове засідання іншого повноважного представника.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Крім того чинним законодавством особа не обмежена у праві мати декількох представників в судах.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні 02.02.2015р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

21 травня 2013 року між Комунального підприємства "Дрогобичканал" Дрогобицької міської ради Львівської області (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рудмаг» (далі - виконавець) був укладений договір № А33-13.

За умовами договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати такі роботи: «провести атестацію лабораторії контролю стічних вод очисних споруд КП «Дрогобичводоканал» (п. 1.1.).

Пунктом 6.1. сторони визначили термін дії договору, відповідно до якого його початком є 21.05.2013р., а закінченням 10.11.2013р.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2. договору, здача і приймання робіт виконується згідно діючих нормативних актів. Після закінчення робіт виконавець подає замовнику акт здачі-приймання робіт, який замовник повинен підписати на протязі трьох днів. У випадку претензій з боку замовника, йому надається право заявити їх виконавцю протягом 30 днів.

Згідно з п. 2.1. договору за виконані роботи, зазначені в п. 1.1., замовник вплачує виконавцю 5 000,00 грн. без ПДВ згідно з протоколом угоди про договірну ціну (Додаток № 1).

Оплата проводиться шляхом попереднього перерахування замовником коштів на розрахунковий рахунок виконавця у - 100% суми договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що платіжним дорученням від 30 жовтня 2013 року № 2358 КП «Дрогобичводоканал» помилково було перераховано кошти в розмірі 5 000,00 гривень на банківський рахунок ТОВ «Рудмаг».

Позивачем було надіслано на юридичну адресу відповідачу письмову вимогу № 4496 від 27.06.2014 року про повернення помилково сплачених коштів в розмірі 5 000 грн. на банківський рахунок позивача.

Однак, станом на момент подання цієї позовної заяви позивачем не отримано від відповідачем жодної відповіді за наслідком розгляду вимоги № 4496.

Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на приписи глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює правовідносини у сфері набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, зокрема на думку позивача перераховані грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. є безпідставно отриманими в силу ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, відповідач набув майно за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою оплати робіт з проведення атестації лабораторії контролю стічних вод очисних споруд Комунального підприємства «Дрогобичводоканал», адже як вбачається з платіжного доручення доданого до позовної заяви - № 2358 від 30.10.2013р. Комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» перерахувало на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Рудмаг» 5 000,00 грн. з призначенням платежу - оплата за проведення атестації по договору № АЗЗ-13 від 21.05.2013р. згідно рахунку № 33 від 21.05.2013р. без ПДВ.

За таких обставин, ураховуючи, що доказів визнання укладеного правочинну недійсним або його розірвання не надано, суд приходить до висновку про безпідставність посилань позивача на те, що оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.02.2015р.

Суддя Трофименко Т.Ю.