ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 р. Справа № 914/4230/14

Господарський суд Львівської області у складі судді Бортник О.Ю. при секретарі судових засідань Бобаку Т.О., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Львів,

до відповідача Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», м. Львів,

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції у Львівській області, м. Львів,

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерства інфраструктури України, м. Київ,

про стягнення 36524,34 грн.

За участю представників:

від позивача - Лагутін Б.Г. - юрисконсульт,

від відповідача - Стасишин Т.В. - заступник начальник юридичного відділу,

від третіх осіб - не з'явились.

Суть спору: Державне підприємство обслуговування повітряного руху України, м. Бориспіль, в особі Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м. Львів звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», м. Львів, 36524,34 збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що за результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією України перевірки позивача та зустрічної перевірки Державною фінансовою інспекцією у Львівській області відповідача з питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2010 р. по 01.05.2014 р., встановлено завищення вартості передачі електроенергії протягом вересня-грудня 2013 р. (закладено завищений розмір рентабельності), а також завищено вартість утримання технологічних мереж відповідача, яку оплачував позивач у справі протягом січня-квітня 2014 р., шляхом включення до неї зайвих витрат. Наведене є порушенням Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж (затверджено постановою НКРЕ України від 12.06.2008 р. № 691) та постанови Національної комісії з регулювання електроенергетики від 29.12.2006 р. № 1914. Позивач вважає такі завищення порушенням з боку відповідача, внаслідок яких йому завдано збитків на загальну суму 36524,34 грн. Вказане підтверджується Довідкою Державної фінансової інспекції у Львівській області від 13.06.2014 р. № 06-35/51, Актом ревізії Державної фінансової інспекції України від 18.08.2014 р. № 06-21/113 та вимогою Державної фінансової інспекції України від 23.09.2014 р. № 06-14/1169 про усунення порушень позивачем. Позивач також посилається як на підставу своїх позовних вимог на норми ст.ст. 173, 193 ГК України, ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України.

Ухвалою суду від 01.12.2014 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державної фінансової інспекції у Львівській області, м. Львів та Міністерства інфраструктури України, м. Київ.

Розгляд справи відкладався з підстав, наведених в ухвалі суду від 20.01.2015 р.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що договір № 73-08 про постачання електричної енергії укладено сторонами 13 березня 2008 р. без зауважень та застережень з боку позивача. Таким чином, на думку відповідача, між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього Договору. Крім цього, відповідач у відзиві зазначає, що посилання позивача та третьої особи 1 у справі на Методику обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж (затверджено постановою НКРЕ України від 12.06.2008 р. № 691) необґрунтовані, оскільки між сторонами у справі не існувало правовідносин щодо спільного використання та утримання технологічних електричних мереж. Такі відносини існують між відповідачем та ПАТ «Львівобленерго» на підставі укладеного між ними Договору № 88-11 від 15.03.2011 р. Відповідач у переліку субспоживачів по цьому договору відсутній, оскільки він не укладав з ПАТ «Львівобленерго» договір про постачання електричної енергії. Між сторонами у справі було укладено Договір на постачання електричної енергії, а не Договір про спільне використання технологічних мереж.

Третя особа 1 у справі вимог ухвал суду не виконала, витребуваних доказів не подала, явки свого представника в засідання суду не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи судом. Вказане підтверджується повідомленням про вручення 05.12.2014 р. рекомендованого поштового відправлення суду цій особі.

Третя особа 2 у справі просить у клопотанні, яке надійшло на адресу суду 20.01.2015 р. розглянути справу без участі її представника та задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, господарський суд Львівської області дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Згідно з ч.2 ст. 11 ЦК України договори є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків. Приписами ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Між сторонами у справі 13.03.2008 р. укладено Договір № 73-08 про постачання електричної енергії від 13.03.2008 р. з Додатками. Відповідно до підпункту 1.1. цього договору він встановлює взаємні обов'язки сторін щодо умов і порядку постачання електричної енергії відповідачу силами і засобами позивача, умови оплати та порядок взаєморозрахунків, відповідальність сторін, порядок розгляду спорів і строк дії Договору.

Відповідно до частини 1 статті 275, частин 6 та статті 276 ГК України За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та "Про електроенергетику". Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Згідно з нормами статті 17 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, яка діяла на момент укладення Додатка № 7 та Додатка № 10 до Договору роздрібна ціна на електричну енергію формується енергопостачальниками згідно з умовами і правилами здійснення господарської діяльності з постачання електричної енергії з урахуванням вимог цього Закону. Підприємства, які постачають електричну енергію мережами, які не є їх власністю, повинні купувати електричну енергію на оптовому ринку електричної енергії України та вносити плату за користування місцевими (локальними) електричними мережами. Постачання електричної енергії споживачам зазначеними підприємствами здійснюється за тарифами, які обумовлюються в договорах на постачання електричної енергії.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Судом встановлено, що у Додатках № 7 від 02.11.2010 р. (п.1) та № 10 від 31.12.2013 р. (п. 3) до Договору № 73-08 від 13.03.2008 р. сторони погодили розмір договірної ціни за 1 кВт-годину передачі електричної енергії споживачу згідно «Розрахунку вартості послуг з транспортування (передачі) електричної енергії в ДП «МА «Львів» у розмірі 0,21 грн. без ПДВ, а також вартість утримання технологічних електричних мереж у сумі 0,15 грн. за 1 кВт-год. без ПДВ. Відповідачем належним чином виконано взяті на себе зобов'язання з постачання позивачу електричної енергії за Договором № 73-08 від 13.03.2008 р. протягом періоду часу, який був предметом перевірки органів Державної фінансової інспекції України. Вказане визнано та не заперечувалось представником позивача у судових засіданнях. У судовому засіданні представниками сторін повідомлено, що вартість послуг не перевищила погоджену ними ціну у Додатках № 7 та № 10 до договору.

У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не подані належні та допустимі докази протиправної поведінки відповідача, яка спричинила шкідливий результат для позивача, а відтак, - й докази наявності причинного зв'язку між заподіяною шкодою та поведінкою відповідача, наявність якого є обов'язковою. Посилання позивача на висновки зустрічної звірки Державної фінансової інспекції у Львівській області та ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, яку проводила Державна фінансова інспекція України не є належним та допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором і завданням позивачеві збитків. Виявлені інспекціями обставини не впливають на умови укладеного між сторонами договору та не можуть їх змінювати. Умови Додатків № 7 від 02.11.2010 р. та № 10 від 31.12.2013 р. до Договору № 73-08 від 13.03.2008 р. в частині погодження сторонами вартості договірної ціни за 1 кВт-годину електричної енергії та вартості утримання технологічних електричних мереж відповідача у встановленому законом порядку визнані недійсними чи скасовані не були. Позивачем суду не надано жодних доказів того, що договір в частині визначення вартості договірної ціни за 1 кВт-годину електричної енергії та вартості утримання технологічних електричних мереж визнано у встановленому законом порядку недійсним повністю або частково з підстав їх завищення. У матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надані докази оспорення зазначених умов Додатків до Договору, або ж докази на підтвердження факту звернення позивача до відповідача з ініціативою внести зміни до Договору щодо вищезазначених умов додатків № 7 та № 10 в порядку, передбаченому ст. 188 ГК України.

Посилання позивача на Методику обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж (затверджено постановою НКРЕ України від 12.06.2008 р. № 691) необґрунтовані. Ця Методика стосується обрахування плати за спільне використання технологічних мереж. Між сторонами у справі укладено Договір на постачання електричної енергії, а не Договір про спільне використання технологічних мереж. Додатком № 10 до цього Договору передбачено обов'язок відповідача оплачувати позивачу вартість поставленої електроенергії та компенсовувати вартість утримання технологічних мереж спільного використання. Тобто у Договорі № 73-08 ідеться про компенсацію вартості утримання технологічних мереж, а не про плату за спільне використання цих мереж.

Крім цього, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком порушення.

Враховуючи приписи зазначених вище статей, а також те, що сторонами належним чином виконані свої зобов'язання за договором і позивачем, як споживачем, будь-яких зауважень і застережень щодо якості наданих послуг з постачання електричної енергії не зроблено, враховуючи, що вартість договірної ціни за 1 кВт-годину електричної енергії та вартість утримання технологічних електричних мереж не перевищує вартості, погодженої сторонами у договорі, а також за відсутності інших належних та допустимих доказів протиправної поведінки відповідача у вигляді порушення договірного зобов'язання, (довідка зустрічної звірки № 06-35/51 від 13.06.2014 р. та Акт ревізії фінансово-господарської діяльності № 06-21/113 від 18.08.2014 р. не можуть підтверджувати порушення відповідачем умов договору), суд дійшов висновку про відсутність правових підстав, передбачених ст.ст. 22, 611 ЦК України, ст. 224 ГК України для відшкодування збитків, завданих внаслідок зайвої сплати 36524,34 грн., через відсутність усіх елементів цивільного правопорушення. Такий висновок суду відповідає висновкам Вищого господарського суду України, викладеним у його постановах від 05 листопада 2014 р. у справі № 925/891/14, від 09 липня 2014 р. у справі № 917/136/14, від 02 вересня 2014 р. у справі № 923/588/14, від 27 серпня 2014 р. у справі № 922/204/14.

На підставі ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 84, 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

3. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 28.01.2015 р.

Суддя Бортник О.Ю.