ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 922/5915/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", м. Бориспіль
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Верстатопром", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 5 334,97 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Верстатопром", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 5 334,97 грн., в тому числі: 1 645,97 грн. пені за порушення строку поставки товару, 3689,00 грн. - штрафу;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2014 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 15.01.2015 р. об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від 15.01.2015р. розгляд справи було відкладено на 03.02.2015р. у зв'язку з неявкою сторін по справі.

У призначене 03.02.2015р. судове засідання позивач не з'явився, свого повноважного представника не направив. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання. Через канцелярію суду від представника позивача надійшли клопотання (вх. №3163), в якому позивач підтримує, в повному обсязі, заявлені до відповідача позовні вимоги та просить суд розглянути справу без участі позивача. Надане клопотання судом долучено до матеріалів справи.

У призначене 03.02.2015р. судове засідання відповідач не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві. Проте ухвала суду повернута без вручення адресатові з позначкою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на час розгляду справи, місцезнаходження відповідача - 61153, м. Харків, просп. 50-річчя ВЛКСМ, буд. 56 та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне:

30.11.2012 між Державним підприємством «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Верстатопром" (постачальник) укладено договір №52-29.3-12 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити замовникові товар, зазначений в п. 1.2 договору, а замовник - прийняти та оплатити такий товар відповідно до специфікації, яка наведена у п.1.2 договору.

Сума, визначена у договорі (ціна договору) становить 52 700,00 грн., включаючи ПДВ 20% - 8 783,33 грн. і складається із ціни одиниць товару, що підлягають поставці за договором і пусконалагожувальні роботи(п. 3.1 Договору).

Згідно п. 4.1.1 Договору замовник протягом 15-ти банківських днів після підписання сторонами договору перераховує на поточний рахунок постачальника аванс у розмірі 50% ціни договору, що становить 26 350,00 грн., включаючи ПДВ 20% - 4 391,67 грн.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору сторони погодили строк поставки товару: протягом 30-ти робочих днів з дати перерахування замовником авансу визначеного п. 4.1.1. договору на поточний рахунок постачальника та місцем поставки (передачі) товару є DDP (08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», склад ДП «МА «Бориспіль») відповідно до офіційних правил з тлумачення термінів Інкотермс 2010.

Договір набирає чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2012. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними (п. 10.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання п. 4.1.1. Договору 04.12.2012р. було перераховано аванс, що підтверджується платіжним дорученням від 04.12.2012 №7378.

Отже, поставка товару повинна була бути здійснена не пізніше 16.01.2013 р.

Пунктом 6.3.1. Договору передбачено, що постачальник зобов'язується забезпечити поставку товару та пусконалагоджувальні роботи у строки та на умовах, передбачені Договором.

У разі порушення строку (терміну) поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожний день прострочення. При цьому, пеня нараховується до моменту виконання постачальником зобов'язань за договором та за порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Фактична поставка товару відповідачем відбулася 03.04.2013р., що підтверджується видатковою накладною від 03.04.2013р. №СП-0006 та Актом пусконалагоджувальних робіт від 03.04.2013р.

Пунктом 7.6 договору сторони визначили, що у разі застосування пені/штрафу, постачальник зобов'язаний сплатити суму пені/штрафу за окремо виставленими рахунками, у кожному випадку, протягом 15-ти банківських днів з дати їх виставлення замовником.

Рахунок направляється постачальнику факсимільним, оригінал із супровідним листом поштою (рекомендованим з повідомленням) на адресу, що вказана в договорі.

В зв'язку з несвоєчасною поставкою товару, позивачем було нараховано пеню та штраф за порушення строку поставки та виставлено рахунок-фактуру від 15.05.2013р. №12/106 на суму 5 334,97 грн., який був отриманий відповідачем 25.05.2013р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

У зв'язку з несплатою відповідачем зазначеного вище рахунку-фактури, позивачем було пред'явлено претензію від 05.07.2013 № 35-28/5-61. Претензія була отримана представником відповідача 10.07.2013р. Проте відповіді за результатами розгляду претензії не було надано, борг не сплачено.

Також, позивачем було пред'явлено вимогу від 03.10.2013 №35-28/5-89. У відповідь на зазначену вимогу, відповідач листом від 16.12.2013 № 36/х визнав порушення умов Договору, проте зобов'язання по договору станом на дату пред'явлення позову не були виконані.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1 договору сторони передбачили строк поставки товару, а саме: протягом 30-ти робочих днів з дати перерахування замовником авансу визначеного п. 4.1.1. договору на поточний рахунок постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання п. 4.1.1. Договору 04.12.2012р. було перераховано аванс, а отже, поставка товару повинна була бути здійснена не пізніше 16.01.2013р. Втім, відповідач у визначений договором строк поставку товару не здійснив.

Тоді як, в силу приписів ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

При цьому, частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 договору сторони погодили, що у разі порушення строку поставки товару, зазначеного в п. 5.1 договору, постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожний день прострочення. Пеня нараховується до моменту виконання постачальником зобов'язань за договором та за порушення строку поставки товару понад 30 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 7% від ціни договору.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення поставки товару позивачу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 7.1 договору, позивачем за період з 17.01.2013 по 02.04.2013 нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 1 645,97 грн. та штраф в розмірі 7% від ціни договору у загальній сумі 3 689,00 грн.

Отже, з огляду на вимоги п. 7.6 договору сплата нарахованих пені та штрафу повинна була бути здійснена 15.06.2013р. Втім, відповідач сплату пені та штрафу згідно виставлених рахунків-фактур у встановлений п. 7.6 договору строк не здійснив.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

Отже, оскільки сторони самостійно передбачили додатково крім сплати пені ще й штраф, та враховуючи те, що положення пункту 7.1 Договору не суперечать нормам чинного законодавства, так як його зміст встановлює механізм одноразового обчислення розміру штрафу на визначену договором суму, і є правовим наслідком прострочення поставки товару з вини відповідача, що не має нічого спільного із постійним нарахуванням пені за весь період неналежного виконання зобов'язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість, вірність та відповідність фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

З огляду на викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 11, 525, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 712 Цивільного кодексу України, статтями 193, 230, 232 Господарського кодексу України, статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Верстатопром" (61153, м. Харків, просп. 50-річчя ВЛКСМ, буд. 56, ) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08307, Київська область, м. Бориспіль, Міжнародний аеропорт «Бориспіль», ) пеню в розмірі 1 645 (одна тисяча шiстсот сорок п'ять) грн. 97 коп., штраф у розмірі 3 689 (три тисячi шiстсот вiсiмдесят дев'ять) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.02.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/5915/14