ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 916/2834/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Ярош А.І., Лисенко В.А.

при секретарі судового засідання Максіміхіній Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мочалін О.В., за довіреністю №16 від 05.01.2015р.

від відповідача: Возікова Н.В., за довіреністю №333 від 10.10.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тека"

на рішення господарського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року

по справі №916/2834/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тека"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Акціонерний банк "Південний"

про припинення дій та стягнення 72935,24 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Тека" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ПАТ "Акціонерний банк "Південний" про стягнення, з урахуванням остаточних уточнень до позовних вимог, 72935,24 грн. та припинення дій ПАТ "Акціонерний банк "Південний" по нарахуванню та списанню 0,5 % річних з позивача за кредитним договором №14/1 від 22.01.2007р. та кредитним договором №781 від 23.05.2007р. на підставі абзацу 2 п.1.1 кредитних договорів №781 від 23.05.2007р., №14/1 від 22.01.2007р.

Рішенням господарського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року у справі №916/2834/14 (суддя Гут С.Ф.) у задоволенні позовних вимог ТОВ "Тека" відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно нараховані та списані суми збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних на підставі пункту 1.1 кредитних договорів №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р. При цьому, суд зазначив, що не підлягає задоволенню також позовна вимога про припинення дій відповідача по нарахуванню та списанню 0,5 % річних з позивача за кредитними договорами №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р., оскільки підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України), право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не таке, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Не погодившись з ухваленим рішенням господарського суду першої інстанції, позивач (ТОВ "Тека") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Тека" у повному обсязі. При цьому відповідач посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і не повним з'ясуванням обставин справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представники скаржника у судових засіданнях підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні.

Представник відповідача (ПАТ "Акціонерний банк "Південний") у судових засіданнях надав пояснення, згідно з якими відповідач не погоджується з апеляційною скаргою ТОВ "Тека", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників позивача та відповідача, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать про те, що 22.01.2007р. між АБ "Південний" (Банк, відповідач) та ТОВ "ТЕКА"(Позичальник, позивач) було укладено кредитний договір №14/1, відповідно до умов якого, Банк зобов'язався надати позичальнику кредит, а Позичальник зобов'язався повернути кредит 20.01.2012р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,6% річних.

Відповідно до п.1.4. договору, сума зобов'язань Позичальника по кредиту може збільшуватись при акцепті банку наступних заявок, які не перевищують максимальну суму 5000000 грн.

До кредитного договору від 22.01.2007р. №14/1 між сторонами було укладено додаткові угоди, а саме від: 16.08.2013р., та від 30.01.2014р.

Додатковою угодою від 16.08.2013р. до кредитного договору від 22.01.2007р. №14/1 викладено у новій редакції розділи 1-6 договору, зокрема, й пункт 1.3.

30.01.2014р. між Позичальником та Банком укладено додаткову угоду до Кредитного договору від 22.01.2007р. №14/1, п.1.1 якого викладено в наступній редакції: „Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитну лінію, а Позичальник зобов'язується повернути кредит не пізніше 30 січня 2015р. згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії, зазначеної в п.2.6 даного договору, з можливістю щорічного подовження строку погашення кредиту на умовах, вкладених у п.п.2.6.2.-2.6.3. даного договору з максимальним терміном користування кредитом до 31 січня 2018р. включно та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15,5% процентів річних.".

23.05.2007р. між АБ "Південний" (Банк) та ТОВ "ТЕКА" (Позичальник) було укладено Кредитний договір №781, відповідно до умов якого, Банк зобов'язався надати позичальнику кредит частинами, а Позичальник зобов'язався повернути кредит 12.03.2012р. та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14,6% річних.

До кредитного договору від 23.05.2007р. №781 між сторонами було укладено додаткові угоди, а саме від: 16.08.2013р., від 29.11.2013р., від 30.12.2013р., та від 31.01.2013р.

Додатковою угодою від 16.08.2013р. до кредитного договору від 23.05.2007р. №781 викладено у новій редакції розділи 1-6 договору, зокрема, й пункт 1.3.

31.01.2014р. між Позичальником та Банком укладено додаткову угоду №30 до Кредитного договору від 23.05.2007р. №781, п.1.1 вказаного договору викладено в наступній редакції: „Банк зобов'язується надати Позичальнику кредитну лінію, а Позичальник зобов'язується повернути кредит не пізніше 30 січня 2015р. згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії, зазначеного в п.2.6 даного договору, з можливістю щорічного подовження строку погашення кредиту на умовах, вкладених у п.п.2.6.2.-2.6.3. даного договору з максимальним терміном користування кредитом до 31 січня 2018р. включно та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15,5% процентів річних.".

Також п.1.1 Кредитних договорів в редакції додаткових угод від 30.01.2014р. та 31.01.2014р. містять абз.2 такого змісту „В разі невиконання Позичальником свого зобов'язання по укладанню договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, обумовленого п.1.3 Кредитного договору, розмір процентної ставки збільшується на 0,5 процентів річних, починаючи з наступного робочого дня, що слідує за днем невиконання вказаного зобов'язання. У подальшому, при виконанні Позичальником зобов'язання, обумовленого в п.1.3 Кредитного договору, процентна ставка знижується на 0,5 процентів річних, починаючи з 1-го числа місяця, наступного за місяцем повного виконання зобов'язання, при цьому максимальне зниження можливе до рівня процентної ставки, вказаної в першому абзаці даного пункту Кредитного Договору".

В п.1.3 Кредитних договорів вказано перелік угод (поруки, застави, іпотеки), якими забезпечується виконання зобов'язання Позичальника перед Банком.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком здійснено списання грошових коштів Позичальника в загальній сумі 51945,82грн., що обліковувались на рахунку у АБ „Південний", в зв'язку з донарахуванням 0,5% річних на підставі абз.2 п.1.1 Кредитних договорів, а саме: 12.05.2014р. списано 16410,40грн. за кредитним договором №781 (меморіальний ордер №30514); 12.05.2014р. - 301,64грн. за кредитним договором №141/1 (меморіальний ордер №28208); 12.05.2014р. - 1192,38грн. за кредитним договором №14/1 (меморіальний ордер №28202); 02.06.2014р. - 282,84грн. за кредитним договором №14/1 (меморіальний ордер №11537); 02.06.2014р. - 16910,63грн. за кредитним договором №781 (меморіальний ордер №23135); 02.06.2014р. - 1233,50грн. за кредитним договором №14/1 (меморіальний ордер №11520); 01.07.2014р. - 15350,44грн. за кредитним договором №781 (меморіальний ордер №30000); 01.07.2014р. - 263,99грн. за кредитним договором №14/1 (меморіальний ордер №5713).

Крім того банком здійснено списання грошових коштів Позичальника також 01.08.2014р. у сумі 320,56грн., що підтверджується меморіальним ордером №3951 по кредитному договору №14/; у сумі 18119,62грн., що підтверджується меморіальним ордером №16463 по кредитному договору №781; та у сумі 1397,97грн., що підтверджується меморіальним ордером №3927 по кредитному договору 14/1.

Ці суми списані відповідачем у зв'язку із нарахуванням збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних на підставі пункту 1.1 кредитних договорів №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р., через невиконання позичальником своїх зобов'язання по укладанню договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, обумовлених у пункті 1.3 вказаних кредитних договорів.

Так в порядку виконання умов Кредитних договорів щодо укладення додаткових угод до договорів іпотеки Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕКА" листами зверталось до Банку "Південний" з метою узгодження редакції додаткових угод, що підтверджується листами Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕКА" за вих. №133 від 27.01.2014р., №167 від 17.03.2014р., №168 від 17.03.2014р., №170 від 20.03.2014р., №173 від 21.03.2014р. , №174 від 21.03.2014р., №176 від 24.03.2014р., №230 від 25.04.2014р., №273 від 06.05.2014р., №295 від 03.06.2014р., №309 від 04.07.2014р. направлених на адресу Банку в яких ТОВ "ТЕКА" вказувало на неспівпадіння раніше узгоджених редакції окремих пунктів Договорів.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Чинним законодавством України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Цивільним законодавством України передбачено, що зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій статті 236 Господарського кодексу України, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції (частина друга статті 236 Господарського кодексу України).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, у пункті 1.1 кредитних договорів №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р., застосування оперативно-господарської санкції у вигляді збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних, пов'язано із невиконанням зобов'язання по укладанню договорів іпотеки (застави) та додаткових угод до договорів іпотеки, застави, обумовленого у пунктах 1.3 договорів.

Тобто, підставою для застосування вказаної оперативно-господарські санкції є невиконання належним чином зобов'язання з укладення всієї сукупності правочинів із забезпечення виконання за кредитними договорами, зокрема, й передбачених у підпункті 1.3.3, підпунктах 1.3.4.1, 1.3.4.2, 1.3.4.3 підпункту 1.3.4 пункту 1.3 цих договорів.

При цьому, часткове виконання не може вважатись належним, оскільки пунктом 1.1 вказаних кредитних договорів не передбачено можливості звільнення від застосування оперативно-господарської санкції у випадку часткового виконання зобов'язання, встановленого у пункті 1.3 договорів.

Апеляційний господарський суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження факту виконання вимог п.1.3 спірних договорів, в частині укладення додаткових угод до договорів зазначених у підпунктах п.1.3 спірних кредитних договорів, у повному обсязі.

При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що п.2 додаткових угод від 30.01.2014р. та 31.01.2014р. до кредитних договорів строк укладання додаткових угод до діючих договорів іпотеки закінчився 31.03.2014р.

Таким чином відповідачем правомірно нараховані та списані суми збільшення процентної ставки на 0,5 процентів річних на підставі пункту 1.1 кредитних договорів №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що збільшення відповідачем процентної ставки на 0,5 процентів річних у випадку неналежного часткового виконання зобов'язання, обумовленого у пунктах 1.3 кредитних договорів №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р., є правомірним, а позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів, списаних на сплату донарахованих 0,5% річних, з урахуванням індексу інфляції і 3% річних, у розмірі 72935,24грн. не підлягають задоволенню.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що невиконання позивачем вимог п.1.3 кредитних договорів №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р., сталося не з його вини, а у зв'язку із діями відповідача щодо внесення змін у погоджені редакції додаткових угод до договорів іпотеки, з огляду на наступне.

По-перше, надані позивачем копії листів ТОВ "ТЕКА" за вих. №133 від 27.01.2014р., №167 від 17.03.2014р., №168 від 17.03.2014р., №170 від 20.03.2014р., №173 від 21.03.2014р. , №174 від 21.03.2014р., №176 від 24.03.2014р., №230 від 25.04.2014р., №273 від 06.05.2014р., №295 від 03.06.2014р., №309 від 04.07.2014р. свідчать лише про не завершення процесу погодження змісту додаткових угод до договорів іпотеки, а не про ухилення від підписання відповідачем вже погоджених редакцій.

По-друге, відповідно до частини третьої статті 235 Господарського кодексу України оперативно-господарські санкції застосовуються незалежно від вини суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання.

Не підлягають задоволенню також й позовні вимоги про припинення дій відповідача по нарахуванню та списанню 0,5 % річних з позивача за кредитними договорами №14/1 від 22.01.2007р. та №781 від 23.05.2007р., оскільки підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів (стаття 1 Господарського процесуального кодексу України), право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не таке, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні.

Решта доказів, наданих сторонами, не стосуються предмету позову та не спростовують вищенаведених висновків апеляційного господарського суду.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тека" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Одеської області від 17 листопада 2014 року у справі №916/2834/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Тека" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 05 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов А.І. Ярош В.А. Лисенко