РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа №910/24845/14
За позовом заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

До виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

комунального підприємства "Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них" Печерського району м. Києва

комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва"

комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них "Магістраль"

комунального підприємства по ремонту та утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" комунальної корпорації "Київавтодор"

товариства з обмеженою відповідальністю "Містер Клін"

про визнання недійсним розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2012р. №905 та інвестиційного договору від 09.11.2012р. №049-13/і/122.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від прокуратури - Вакулюк Д.С., за посвідченням;

від позивача-1 - Безносик А.О. за довіреністю від 05.01.2015р. №225-СК-2;

від позивача-2 - Тетерятник О.В., за довіреністю від 29.12.2014р. №062/02/07-11625;

від відповідача-1 - Тертичний О.М. за довіреністю від 20.01.2015р. №001-144;

від відповідача-2 - Тертичний О.М. за довіреністю від 23.12.2014р. №050/05-8340;

від відповідача-3 - не з'явився.

від відповідача-4 - Дуб С.В. за довіреністю від 10.01.2014р. б/н;

від відповідача-5 - Костюк О.П., за довіреністю від 15.08.2014р. б/н;

від відповідача-6 - Бондарюк М.П., за довіреністю від 05.01.2015р. №38/01-11/04

від відповідача-7 - Біжінар Р.В., за довіреністю від 27.01.2015р. №28.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів про визнання недійсним розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2012 №905 «Про затвердження переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 37 пішохідних підземних переходів (Лот 3)» та про визнання недійсним договору №049-13/і/122, укладеного 09.11.2012р. між Департаментом економіки та інвестицій КМДА, КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва», КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району міста Києва», КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль», Комунальним підприємством по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» комунальної корпорації «Київавтодор» та ТОВ «МІСТЕР-КЛІН».

На обґрунтування позовних вимог заступник прокурора міста Києва посилається на те, що відповідач-7 на підставі оспорюваного розпорядження та спірного інвестиційного договору фактично отримав право користування комунальним майном шляхом встановлення збірно-розбірних конструкцій у переходах, використання їх для своїх цілей, а також шляхом можливості фактичної передачі комунального майна в суборенду. Зважаючи на викладене, заступник прокурора вказує, на те, що відповідно до приписів ст. 235 ЦК України спірний інвестиційний договір є удаваним правочином (прихованою угодою оренди комунального майна).

З посиланням на те, що оспорюваний інвестиційний договір не відповідає вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального» та Положенню «Про оренду майна територіальної громади міста Києва», оскільки його укладено не уповноваженими особам та з порушенням порядку, заступник прокурора просить суд, керуючись ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати інвестиційний договір від 09.11.2012р. та оспорюване розпорядження №905 від 31.05.2012р. недійсними.

Позивачі-1, 2 у поданих письмових поясненнях підтримали заявлені заступником прокурора позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Ухвалою суду від 18.12.2014р. за клопотанням відповідача-2 на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи.

Відповідачі-1,2 проти позову заперечили, послались на те, що спірне розпорядження прийняте у відповідності з Законом України «Про інвестиційну діяльність» та Положення «Про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва», затвердженого рішенням Київської міської ради від 24.05.2007р. №528/1189 та жодним чином не впливає на правовідносини щодо оренди майна територіальної громади м. Києва.

Також заперечили проти позову з тих підстав, що інвестиційний договір є прихованою угодою оренди комунального майна за відсутності подання належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

До того ж зазначили, що відповідно до ст. 235 ЦК України не передбачається визнання удаваного правочину недійсним. У разі встановлення факту «удаваності» єдиним правовим наслідком частина 2 статті 235 ЦК України визначає застосування до відносин між сторонами правил правочину, який вони нібито насправді вчинили.

У відзиві на позов відповідач-4 зазначив, що оспорюваний договір укладено на виконання діючого розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), прийнятого на підставі Закону України «Про інвестиційну діяльність», отже відповідач-4 під час укладення оспорюваного договору діяв в межах закону.

Відповідачем-5 подано відзив на позовну заяву, в якому останній повідомив суд, що згідно п. 1.1. Статуту підприємства, КП ШЕУ "Магістраль" засновано на комунальній власності територіальної громади м. Києва і безпосередньо підпорядковується Київській міській державній адміністрації. Основна діяльність підприємства полягає у виконанні комплексу робіт з утримання та ремонту балансових шляхів підприємства, а саме: Столичного та Наддніпрянського шосе та інших балансових вулиць.

Також у відзиві відповідач-5 звернув увагу, що оскільки підземні переходи, які є об'єктом спірного договору, знаходяться на Наддніпрянському шосе, яке є трасою слідування осіб щодо яких здійснюється державна охорона, в підземних переходах відсутні збірно-розбірні конструкції інвестора. По суті, ТОВ «Містер Клін» не користується балансовими територіями, а лише проводить в них необхідні ремонтні роботи.

Відповідач-6 у відзиві на позов зазначив, що підприємство «Київавтошляхміст» під час укладення спірного інвестиційного договору керувалося виключно розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2012 року №908, яке в силу пункту 4.1. статуту є обов'язковим до виконання підприємством.

Також, відповідач-6 зазначив, що основна частина коштів, які надходять, на рахунки підприємства «Київавтошляхміст» мають бюджетне джерело фінансування. Однак, бюджетних коштів, для своєчасного та належного виконання підприємством своїх статутних обов'язків, в бюджеті міста критично не вистачало. У зв'язку з чим, підприємство «Київавтошляхміст» не було дофінансоване з місцевого бюджету в 2012 році на загальну суму 2 894,10 тис. грн., в 2013 році на загальну суму 3 580,70 тис. грн., а також в поточному році на загальну суму 1 192,80 тис. грн. Таким чином, підприємство «Київавтошляхміст» не мало фінансової можливості утримувати в належному технічному та санітарному стані, закріплені за ним на праві господарського відання підземні пішохідні переходи, що спричиняло постійні скарги з боку мешканців міста. А тому, враховуючи брак бюджетних коштів та важке фінансове становище, як підприємства «Київавтошляхміст» так і ШЕУ районів, необхідно було саме залучення капіталовкладень інших суб'єктів господарювання (інвесторів), які згідні були б здійснити облаштування пішохідних підземних переходів та утримувати їх в належному технічному стані в замін на надання таким суб'єктам господарювання можливості здійснення в даних підземних пішохідних переходах підприємницької діяльності.

Відповідач-7 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості. Зазначив, що прокурором на підтвердження своїх доводів не надано будь-яких належних та допустимих доказів. Доводи заступника прокурора, викладені в позові є помилковими та ґрунтуються на неправильному розумінні положень законодавства та переоцінці фактів і обставин.

Також, відповідач-7 у відзиві заперечив проти визнання недійсним інвестиційного договору, вказав, що інвестиційний договір не має жодних умов, визначених Законом України «Про оренду державного та комунального майна», сторони не погоджували будь-яких орендних відносин між собою. Укладений між сторонами договір є по своій суті інвестиційним договором, його укладено відповідно до законодавства України та умов конкурсу, він містить умови та терміни реалізації інвестиційного проекту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників були вільними, зміст договору спрямований на реальне настання правових наслідків.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, дослідивши обставини та докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

24.05.2007р. Київська міська рада своїм рішенням №528/1189 затвердила Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції тощо, об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно транспортної інфраструктури міста Києва (надалі - Положення №528/1189).

Відповідно до п. 1.1. Положення №528/1189 воно визначає порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладання інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо, об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеного будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів, на умовах проведення інвестиційного конкурсу.

Згідно п. 1.2 Положення №528/1189 інвестиційний конкурс проводиться з метою створення сприятливих умов для провадження інвестиційної діяльності та забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку міста Києва та поповнення бюджету міста Києва.

Відповідно до п. 4 Положення №528/1189 організатором інвестиційних конкурсів встановлено Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

За змістом пункту 1.5. Положення №528/1189, рішення про проведення конкурсу та про затвердження переможця конкурсу приймає виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) за поданням організатора конкурсу шляхом видання відповідного розпорядження.

Таким чином, прийняття розпорядження про проведення конкурсу та про затвердження переможця покладено на виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Так, 31.10.2008р. виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) було прийняте розпорядження №1496 «Про проведення інвестиційних конкурсів із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів в м. Києві», відповідно до якого постійно діючій комісії по залученню інвесторів було доручено провести конкурси із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів, передбачивши можливість здійснення підприємницької діяльності.

З урахуванням наведеного, в 2012 році організатором конкурсу (Відповідачем-2) було проведено конкурс по виявленню найкращої економічної інвестиційної пропозиції на залучення інвесторів до здійснення заходів з облаштування 37 пішохідних підземних переходів.

Відповідач-7 серед інших учасників прийняв участь у вказаному конкурсі.

За результатами проведеного конкурсу, постійно діючою конкурсною комісією по залученню інвесторів Відповідача-7 було визначено переможцем.

31.05.2012р. розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація №905 було затверджено переможця конкурсу по залученню інвестора до здійснення заходів з облаштування 37 пішохідних підземних переходів (Лот 5) згідно із додатком (надалі - Розпорядження №905).

Вказане розпорядження заступник прокурора міста Києва просить суд визнати недійсним. Вимоги в цій частині суд визнає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, в силу наступного.

Частиною 1 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності зокрема на нерухоме майно визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності.

Зміст положень частини 1 статті 60, пункту 5 статті 16, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» вказує на те, що органи місцевого самоврядування можуть володіти, користуватися та розпоряджатися об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що законодавець зазначеною нормою передбачив форми та способи володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності.

Державне регулювання інвестиційної діяльності здійснюється з метою реалізації економічної, науково-технічної і соціальної політики. Воно визначається показниками економічного і соціального розвитку України, республіканськими і регіональними програмами розвитку народного господарства, республіканським і місцевими бюджетами, передбачуваними в них обсягами державного фінансування інвестиційної діяльності (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про інвестиційну діяльність").

Положенням про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року N528/1189, визначено порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладення інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеного будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів, на умовах проведення інвестиційного конкурсу.

Як вказано в п. 1.9. Положення №528/1189, інвестиційний договір після погодження всіх його умов укладається між організатором конкурсу, переможцем конкурсу та, у разі відповідного рішення Комісії, замовником будівництва та/або балансоутримувачем об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Відповідно до пункту 3 оскаржуваного розпорядження №905 виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) зобов'язав Головне управління економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти відповідний інвестиційний договір з переможцем конкурсу (Відповідач 7) та замовниками (Відповідачі-3,4,5,6).

Відповідно до додатку, в якому наведено перелік всіх 37 пішохідних підземних переходів, які розташовані в Печерському та Солом'янському районах м. Києва, Відповідачем-1 переможцем конкурсу затверджено Відповідача-7.

Вищезазначене розпорядження та рішення Комісії погоджені профільними структурними підрозділами Київської міської державної адміністрації, в тому числі і Департаментом комунальної власності.

Таким чином, розпорядженням від 31.05.2012 №905 визначено процедурний момент проведення інвестиційного конкурсу, а саме - затверджено переможця інвестиційного конкурсу.

Суд вказує, що, оскаржуване розпорядження №905 було прийнято відповідачем-1 на підставі та у чіткій відповідності до Положення про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 24.05.2007 № 528/1189, а також згідно процедури, яка визначалась розпорядженням №1496, відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність» та жодним чином не впливає на правовідносини щодо оренди майна територіальної громади м. Києва.

Суду не доведено невідповідності оскаржуваного розпорядження вимогам чинного законодавства та наявності обставин необхідних для визнання спірного розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.05.2012р. №905 недійсним.

З огляду на встановлене судом, підстав для визнання недійсним розпорядження №905 суд не вбачає, у зв'язку із цим у позові в цій частині суд відмовляє.

Як встановлено судом, на виконання розпорядження від 31.05.2012р. №905 - між Департаментом економіки та інвестицій, КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району м. Києва», КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Солом'янського району м. Києва», КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них «Магістраль», КП по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст» та ТОВ «Містер- Клін» укладено інвестиційний договір №049-1 3/і/122 від 09.11.2012р.

Даним договором затверджені умови реалізації інвестиційного конкурсу, а також основні права та обов'язки організатора конкурсу, замовників конкурсу та інвестора.

Як було зазначено раніше пунктом 3 Розпорядження №1496, визначено, що конкурс із залучення інвесторів до облаштування пішохідних підземних переходів проводився саме із передбачуваною можливістю здійснення підприємницької діяльності.

Саме за таких умов конкурсу Відповідач-7 і приймав у ньому участь.

З урахуванням наведених умов проведення конкурсу було укладено 09.11.2012р. Інвестиційний договір №049-13/і/122 на здійснення заходів з облаштування пішохідних підземних переходів у Печерському та Солом'янському районах м. Києва (Лот 5), відповідно до якого інвестором виступає Товариство з обмеженою відповідальністю «МІСТЕР-КЛІН».

Згідно умов інвестиційного договору інвестор здійснює заходи з облаштування пішохідних підземних переходів: проведення робіт по поліпшенню технічного стану пішохідних підземних переходів, здійснення експлуатаційного утримання пішохідних підземних переходів, їх елементів та інженерних мереж у належному стані, прибирання очищення, поливання прохідної частини і прилеглої до нього території (у літній час), здійснення заходів, передбачених у переліку регламентних робіт, наведених у додатку № 5 до цього Договору, що є його невід'ємною частиною, а також виконання інших необхідних робіт, які пов'язані з неналежною експлуатацією пішохідних підземних переходів та збереженням умов для безпечного руху пішоходів, що виявлені під час складання актів обстеження об'єкту інвестування або протягом дії даного Договору.

Відповідно до п. 2.1 даного інвестиційного договору за цим договором та умов інвестиційного конкурсу та поданої конкурсної пропозиції Інвестор зобов'язується здійснити заходи з облаштування об'єкту інвестування, визначені у п. 1.2 даного Договору, та отримує право встановити і протягом дії цього договору користуватися легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленими у відповідному пішохідному підземному переході відповідно до вимог чинного законодавства України для своїх комерційних цілей, в тому числі вільно розпоряджатися такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд.

Нормативно-правовим актом, який визначає загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України є Закон України "Про інвестиційну діяльність".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект.

При цьому, відповідно ч. 1 ст. 4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди в усіх галузях економіки та об'єкти власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 вищевказаного Закону під інвестиційною діяльністю розуміють сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій. Інвестиційна діяльність здійснюється на основі: інвестування, здійснюваного громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності; державного інвестування, здійснюваного органами влади і управління України, Кримської АРСР, місцевих Рад народних депутатів за рахунок коштів бюджетів, позабюджетних фондів і позичкових коштів, а також державними підприємствами і установами за рахунок власних і позичкових коштів; іноземного інвестування, здійснюваного іноземними громадянами, юридичними особами та державами; спільного інвестування, здійснюваного громадянами та юридичними особами України, іноземних держав.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про інвестиційну діяльність" передбачено, що суб'єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави.

Статтею 12 вищевказаного Закону передбачено форми державного регулювання інвестиційної діяльності, зокрема передбачено, що управління державними інвестиціями здійснюється республіканськими і місцевими органами державної влади й управління та включає планування, визначення умов і виконання конкретних дій по інвестуванню бюджетних і позабюджетних коштів. Регулювання умов інвестиційної діяльності здійснюється шляхом подання фінансової допомоги у вигляді дотацій, субсидій, субвенцій, бюджетних позик на розвиток окремих регіонів, галузей, виробництв; державних норм та стандартів; заходів щодо розвитку та захисту економічної конкуренції; роздержавлення і приватизації власності; визначення умов користування землею, водою та іншими природними ресурсами; політики ціноутворення; проведення державної експертизи інвестиційних проектів; інших заходів.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності.

Положенням про порядок проведення інвестиційних конкурсів для будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, незавершеного будівництва, інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 24 травня 2007 року N 528/1189, визначено порядок підготовки, проведення інвестиційного конкурсу, укладення інвестиційних договорів на залучення інвесторів до фінансування будівництва, реконструкції, реставрації тощо об'єктів житлового та нежитлового призначення, у тому числі соціальної інфраструктури міста, об'єктів незавершеного будівництва, станцій метрополітену, підземних переходів, автошляхів, площ та інших об'єктів, на умовах проведення інвестиційного конкурсу.

Предметом спору у справі є питання дійсності оспорюваного інвестиційного Договору.

Приписами ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішення, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Посилаючись на п. 2.1 інвестиційного договору прокурор вказує, що спірний договір є удаваним правочином, згідно ст. 235 ЦК України, прихованою угодою оренди комунального майна, окрім того, вказаним пунктом на думку прокурора передбачена можливість фактичної передачі комунального майна в оренду та суборенду.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України - за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 284 Господарського кодексу однією із істотних умов договору оренди є орендна плата з урахуванням її індексації.

Тобто, обов'язковою складовою договору оренди є отримання прибутку орендодавцем.

Натомість, суду не надано жодних документальних доказів на підтвердження факту укладення інвестором договорів оренди та суборенди, отримання орендної плати за вказаними договорами.

Суду не доведено, що оскаржуваний договір є удаваним і сторони його укладанням намагались приховати укладання договору оренди та суборенди державного та комунального майна. Спірний договір не містить положень, які притаманні договору оренди державного та комунального майна (зокрема в ньому відсутні умови щодо порядку надання майна у користування, строків користування, розміру орендної плати), та спрямований на досягнення зовсім інших цілей. З пунктів інвестиційного Договору 1.1, 1.2, 2.1, 2.2. та інших не слідує домовленості сторін про платне володіння та користування комунальним майном, необхідними орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, щоб відповідало змісту поняття «оренда», визначеного ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності).

У п. 3, 5 ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» передбачено, що за рішенням інвестора права володіння, користування і розпорядження інвестиціями, а також результатами їх здійснення можуть бути передані іншим громадянам та юридичним особам у порядку, встановленому законом. Взаємовідносини при такій передачі прав регулюються ними самостійно на основі договорів. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Інвестиційний договір №049-13/і/122 від 09.11.2012р. не має розбіжностей між волею сторін та зовнішнім виявом вказаного договору, і станом на момент вирішення спору суду не надано доказів навмисних дій його учасників, які б мали за мету одержання його учасниками (зокрема інвестором) певної користі у вигляді орендної та суборендної плати.

Таким чином, здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування - пішохідних підземних переходів (розмір інвестицій становить 14 416,040 грн.) та отримання права встановлення та користування легкими збірно-розбірними конструкціями, встановленим у відповідних пішохідних підземних переходах для своїх комерційних цілей, в тому числі вільно розпоряджатись такими конструкціями та надавати їх в користування третім особам на свій власний розсуд є формою інвестування, яка передбачає комерційну заінтересованість, тобто отримання прибутку від інвестування, що відповідає природі інвестиційної діяльності, та не може розцінюватись як передання цих підземних пішохідних переходів в орендне користування. Відтак, оскаржуваний інвестиційний договір не містить елементів договорів оренди та суборенди.

Також, необґрунтованим є посилання прокурора на те, що оспорюваний інвестиційний договір було укладено не уповноваженою особою, оскільки відповідач-2 укладаючи спірний договір діяв на підставі та у чіткій відповідності до рішення позивача №5238/1189 і розпоряджень відповідача-1 №1496, №905.

Натомість, досліджуючи спірний договір судом встановлено факт належного виконання зобов'язань усіма сторонами договору, в тому числі і ТОВ «Містер Клін», що свідчить про реальність договору та виконання сторонами, для реалізації цілей який він укладався. На підтвердження вказаних обставин, суду надано акти фіксацій суми та обсягу інвестицій, акти фіксацій виконання робіт з експлуатаційного та санітарного утримання окремих частин інвестування, акти надання послуг, акти приймання виконаних будівельних робіт, договори про надання послуг з прибирання, договір про надання послуг з автомобільним транспортом та механізмами, договір підряду, договір генерального підряду, договір про виконання робіт, договір про надання послуг по вивезенню сміття, договір про виконання робіт, договір про забезпечення електроенергії та спільне використання технологічних мереж основного споживача, платіжні доручення на підтвердження факту оплати за договорами та іншими інвестиційними зобов'язаннями.

Згідно зі статтею 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише вказує на застосування до відносин сторін норми, що рулюють той правочин, який сторони мали на увазі.

Разом з тим, судом встановлено, що прокурором та позивачами не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України того, що воля сторін в правочині - інвестиційному договорі №049-13/і/122 від 09.11.2012р, який прокурор вважає удаваним, була спрямована саме на встановлення інших цивільно-правових відносин (зокрема договору оренди та суборенди), ніж ті, які передбачені правочином (інвестиційним договором), як не було і доведено того, що оспорюваний договір укладений з такою метою і не доведено, що саме вказаний договір приховує укладений правочин оренди.

Даним спростовуються твердження прокурора в частині невідповідності укладеного між сторонами Договору нормам чинного законодавства, суду не доведено, що спірний інвестиційний договір є удаваним правочином - прихованим договором оренди, відтак суд не застосовує до даного договору правила регулювання передбачені для договорів оренди державного та комунального майна, оскільки такий договір між сторонами не укладався.

Проаналізувавши умови укладеного сторонами інвестиційного договору, характер зобов'язань сторін за цим договором, суд дійшов висновку, що спірний договір, предметом якого відповідно до ст. 2 є здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування - підземних пішохідних переходів у Печерському та Солом'янському районах міста Києва, загальною площею 21 385,80 кв.м. за своєю правовою природою є інвестиційним договором, метою якого є здійснення заходів з облаштування об'єкту інвестування (розмір інвестицій, відповідно до п. 2.2 договору, становить 14 146,040 грн.). За вказаним інвестиційним договором №049-13/і/122 від 09.11.2012р. у його сторін виникли права і обов'язки, виходячи саме з правовідносин щодо інвестиційного договору, які підпадають під регулювання Законом України «Про інвестиційну діяльність». Вказаний договір реально виконується сторонами, про що суду надано відповідні докази.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для визнання інвестиційного договору від 09.11.2012р. №049-13/і/122 недійсним. Зміст даного договору відповідає вимогам законодавства та умов конкурсу, він містить умови та терміни реалізації інвестиційного проекту, договір містить обов'язкову передумову укладення інвестиційного договору, а саме інвестиційний проект, цільове використання коштів інвестора, і відповідно можливості інвестора впливати на виробничу діяльність іншої сторони, обов'язкового здійснення інвестицій у формі вкладення майнових та інтелектуальних цінностей в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, комерційну заінтересованість, тобто отримання прибутку від інвестування, сторони під час укладення спірного договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників були вільним та відповідало їх внутрішній волі, зміст договору спрямований на реальне настання правових наслідків, судом встановлено реальне виконання даного інвестиційного договору.

Зважаючи на встановлення господарським судом відповідності змісту оспорюваного Договору вимогам чинного законодавства, підстав визнавати недійсним інвестиційний договір від 09.11.2012р. №049-13/і/122 у суду немає, у позові слід відмовити.

Відповідно до п. 4.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Відповідно до п. 2.11 вищевказаної постанови, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Таким чином, у зв'язку із відмовою в задоволенні позовних вимог повністю, та звільненням органів прокуратури від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору за дві вимоги немайнового характеру покладаються на позивачів порівну.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ідентифікаційний код 22883141) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Стягнути з Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 10, ідентифікаційний код 19020407) в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 05.02.2015р.

Суддя І.І. Борисенко