ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.01.15р. Справа № 904/5816/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ",м. Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця Хоменко Володимира Степановича, с. Вільне, Дніпропетровської області

про стягнення 9 005,47 грн.

Головуючий колегії Петренко Н.Е.

Судді: Юзіков С.Г.

Соловйова А.Є.

Представники:

від позивача: Рясненська І.С., представник за довіреністю № 125-Д від 05.01.15р.;

Чечун В.В., представник за довіреністю № 95-Д від 01.12.14р.

від відповідача: Ланчковський С.В., представник за довіреністю № 1333 від 17.11.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.08.14р. порушено провадження у справі № 904/5816/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "КРИВОРІЖГАЗ" (далі - позивач) до фізичної особи-підприємця Хоменко Володимира Степановича (далі - відповідач) про стягнення 9 005,47 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.14р. призначено колегіальний розгляд справи, матеріали справи передано для визначення складу колегії голові господарського суду Дніпропетровської області.

Розпорядженням голови господарського суду Дніпропетровської області за №737 від 06.10.14р. призначено колегію у складі: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Соловйова А.Є., Первушин Ю.Ю.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.14р. прийнято справу №904/5816/14 до розгляду колегією суддів в складі: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Соловйова А.Є., Первушин Ю.Ю.; призначено розгляд справи на 18.11.14р.

18.11.14р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі, а від відповідача клопотання про витребування додаткових доказів та додаткові письмові пояснення.

Розпорядженням голови господарського суду Дніпропетровської області за № 824 від 19.11.14р., у зв'язку з перебуванням судді Первушина Ю.Ю. на лікарняному, визначено новий склад колегії по розгляду справи № 904/5816/14 у складі трьох суддів: головуючий суддя - Петренко Н.Е., судді - Юзіков С.Г., Соловйова А.Є.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.14р. прийнято справу №904/5816/14 до розгляду колегією суддів в складі: головуючий суддя Петренко Н.Е., судді - Юзіков С.Г., Соловйова А.Є.Призначити розгляд справи на 02.12.14р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.14р. відкладено розгляд справи на 17.12.14р.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.14р. продовжено строк розгляду спору по суті до 04.02.15р. включно та відкладено розгляд справи на 28.01.15р.

29.12.14р. до суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доводів та міркувань по суті позовних вимог.

28.01.15р. у судовому засіданні повноважні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для долучення до матеріалів справи додаткові письмові пояснення та докази в обґрунтування позовних вимог.

В свою чергу, повноважний представник відповідача заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі. Крім того, повноважний представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, доводів та міркувань в підтвердження своїх заперечень.

У судовому засіданні 28.01.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.12р. між позивачем та відповідачем укладено договір №2013/ТП-ПР-1954 на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі - Договір).

Позивач зазначає про те, що на виконання вищезазначеного Договору позивачем поставлено відповідачу згідно актів приймання передачі природного газу у січні - квітні 2014 року 2,406 тис. м. куб. природного газу. Відповідач мав сплатити на користь позивача 12 142,21 грн. вартості спожитого газу.

Згідно з п. 4.6 Договору, оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем авансовими та/або плановими платежами із розрахунку договірного обсягу постачання газу. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 5 числа місяця, наступного за розрахунковим (п.п. 4.6.3. Договору).

Як зазначає позивач, відповідач в порушення умов Договору здійснив часткову оплату вартості спожитого газу, внаслідок чого заборгованість останнього перед позивачем за постачання природного газу у квітні 2014 року за Договором станом на 11.06.14р. становить 8 280,77 грн.

Відповідно до п. 6.2.2. Договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 Договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по Договору, на підставі п.6.2.2. Договору позивач нарахував пеню у розмірі 280,48 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 400,62 грн. та 3% річних у розмірі 43,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 8 280,77 грн., пеню у розмірі 280,48 грн., інфляційні втрати у розмірі 400,62 грн., 3% річних у розмірі 43,60 грн., а всього 9005,47 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволені у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач, позивач здійснив розрахунок своїх фінансових претензій до відповідача на підставі Акту прийому-передачі природного газу від 30.04.14р. № КР000003650 (далі - Акт прийому-передачі), що є нікчемним правочином, який не може бути підставою для розрахунків, адже:

По-перше, в Акті прийому-передачі всупереч вимогам ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, п.п. 2.6, 2.7 Договору не зазначене повне ім'я (згідно приписів ч. 1 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України) та посада представника позивача, уповноваженого на підписання цього акту, а також - не зазначені підстави виникнення представництва та обсяг прав представника позивача із зазначенням видів правочинів, які він може вчиняти.

По-друге, до Акту прийому-передачі всупереч вимогам п.п. 2.2.1, 2.3, 4.5.7 Договору не додано підтвердження Оператора Єдиної газотранспортної системи України щодо виділення в квітні 2014 року збільшеного обсягу природного газу в розмірі 1771 м3 для забезпечення об'єктів відповідача, як зазначено в Акті прийому-передачі.

По-третє, зазначений позивачем в Акті прийому-передачі обсяг природного газу в розмірі 1771 м3, начебто спожитого відповідачем в квітні 2014 року, не може бути прийнятий як достовірний так як: а) згідно з п.п. 2.1, 2.4, 2.5.1, 4.6.7 Договору та Додаткової угоди № 1 від 11.12.13р. до цього договору обсяг природного газу, визначений до постачання відповідачу в квітні 2014 року складає тільки 200 м3, оператор Єдиної газотранспортної систему України на момент складання Акту прийому-передачі не підтвердив відповідним чином збільшення обсягу постачання відповідачу природного газу за квітень 2014 року до розміру 1771 м3; б) Акт прийому-передачі було складено 30.04.14р. до моменту закінчення розрахункового періоду, визначеного в п. 4.5. Договору.

Відповідач звертає увагу на те, що відповідач не звертався до позивача з письмовою заявою щодо зміни планових обсягів газу на квітень 2014 року та збільшення обсягів постачання природного газу у квітні 2014 року до розміру 1771 м3 в порядку, визначеному п.п. 2.4.1, 2.4.2, 4.6.7 Договору.

Крім того, згідно акту від 17.04.14р., складеного майстром ПАТ "Криворіжгаз" Кушевою Є.О. газове обладнання, що було встановлене в топічній магазину за адресою: с. Вільне, вул. Шевченка, 5, а саме: котел опалювальний газовий "Данко" та лічильник газовий О4РЛ заводський № 877564 не мало жодних зауважень, так як ці прилади повністю відповідали проектній документації. Тому, як вважає відповідач, у позивача не було жодних підстав для здійснення в односторонньому порядку будь-яких перерахунків обсягів природного газу за квітень 2014 року. Також, безпідставними є намагання позивача в листі від 04.08.14р. № 31/5591 аргументувати свою фінансову претензію складанням 30.04.14р. так званих "Технічного розрахунку" та "Технічного акту приймання-передачі і транспортування природного газу", що є нікчемними правочинами, так як:

По-перше, складання "Технічного розрахунку" та "Технічного акту приймання-передачі і транспортування природного газу" не передбачено умовами Договору на постачання газу.

По-друге, в Технічному розрахунку та Технічному акті приймання-передачі і транспортування природного газу: а) всупереч ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України не зазначено повних імен представників позивача згідно приписів ч. 1 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, що взагалі не дозволяє ідентифікувати їх як фізичних осіб - суб'єктів правовідносин; б) не зазначено посад представників позивача, уповноважених на підписання цих документів, а також - підстави виникнення представництва та обсяг прав представників позивача із зазначенням видів правочинів, які вони можуть вчиняти від імені та в інтересах позивача.

При цьому, Технічний розрахунок та Технічний акт приймання-передачі і транспортування природного газу: не містять реєстраційних індексів відповідно діловодної документації позивача; містять підписи осіб, що не скріплені відбитками печатки позивача згідно вимог п.п. 4.4, 5.11, 5.23, 5.26 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 року, який поширюється на організаційно-розпорядчі документи, створювані в результаті діяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності; складені одночасно двома мовами: "українською" та незрозумілою іноземною - "російською", при цьому - написані нерозбірливим почерком, що не дозволяє однозначно з'ясувати прізвища осіб, що вчиняли відповідні дії та ідентифікувати їх в якості представників позивача: чи то "Куценко" чи "Луценко", чи то "Вишневский" чи "Витиевский", чи то "Вишневський" чи "Витиевський" або чи то "Вишнєвський" чи "Витієвський".

По-третє, згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" відпуск природного газу споживачам здійснюється тільки за умови наявності вузла обліку природного газу, а згідно акту від 17.04.14р., складеного майстром ПАТ "Криворіжгаз" Кушевою Є.О., газовий лічильник G4РЛ заводський № 877564 повністю відповідав проектній документації та не мав жодних зауважень, тому складання зазначеного Технічного розрахунку за період з 21.03.14р. (з 00.00 год.) по 30.04.14р. (00.00 год.) взагалі безпідставне, так як в період з 21.03.14р. (з 00.00 год.) по 17.04.14р. представником позивача Кушевою Є.О. 17.04.14р. не зафіксовано несправності газового лічильника G4РЛ заводський № 877564.

По-четверте, копія Акту прийому-передачі природного газу № КР000003650 від 30.04.14р., яка додана позивачем до позову начебто містить підпис відповідача, тоді, коли примірники цього ж Акту, що містять відбитки "мокрої" печатки позивача, надіслані позивачем листом № 31/5591 від 04.08.14р., - вже не містять підпису відповідача;

По-п'яте, п. 5.13 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, що затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.05р. № 618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.06р. за № 67/11941, на який є посилання в зазначеному Технічному розрахунку, не регулює відносини щодо постачання природного газу, а регулює правовідносини, що виникають під час транспортування природного газу;

По-шосте, в Технічному розрахунку невірно визначено кількість діб, прийнятих для обчислення часу, протягом якого начебто працювало обладнання відповідача. Зокрема, в Технічному розрахунку вказано 984 години роботи газового обладнання, що складає 41 добу, тобто з 00.00 год. 21.03.14р. по 24.00 год. 30.04.14р., в той час - коли в цьому ж розрахунку зазначено, що він складений по 00.00 год. 30.04.14р., а не по 24.00 год. 30.04.14р., тобто - до початку дня 30.04.14р., що фактично складає 40 діб та відповідно - 960 годин. Отже, згідно цього Технічного розрахунку, сумарна кількість начебто спожитого відповідачем газу мала б складати не 1771 м3, а - 1728 м3, і відповідно - вартість кількості начебто спожитого газу мала б складати не 9456,5 ГрН., а - 9226,9 Грн., виходячи з такого розрахунку: (9456,5 грн./1771 м3)*1728 м3 = 9226,9 грн., що в свою чергу мало би відобразитись на визначенні розміру суми позовних вимог позивача, який при розрахунку своїх фінансових претензій мав би застосувати значення "9226,9", а не - "9456,5". При цьому, змінились би і розміри нарахованих штрафних санкцій та загальна сума позовних вимог позивача, яка б не була тотожною ціні даного позову.

По-сьоме, в Технічному акті приймання-передачі і транспортування природного газу від 30.04.14р. та в Акті прийому-передачі природного газу від 30.04.14р. № КР000003650 всупереч п. 5.14 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.03р., а також п.п. 2.2.3, 2.6, 3.2, 3.3, 3.5 Договору та п.п. 5.1, 5.2 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, що затверджені наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.05р. № 618, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.06р. за № 67/11941, невірно зазначене місце складання цих документів "м. Кривий Ріг", тоді, як фактичне місцезнаходження комерційного вузла обліку природного газу відповідача згідно Додатку 1 до Договору інше - "с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської обл. вул. Шевченка, 5/11".

По-восьме, Акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.14 - 30.07.14р., що надійшов відповідачу разом з листом позивача № 31/5591 від 04.08.14р., відповідачем не підписано у зв'язку із нікчемністю цього акту з причин, аналогічних причинам, зазначеним вище, а також внаслідок незгоди відповідача із зазначеними в даному Акті відомостями.

По-дев'яте, рахунок на оплату № 000007784 від 30.04.14р., що надійшов відповідачу разом з листом позивача № 31/5591 від 04.08.14р., містить такі відомості: в стовпці "Борг" графи "Сальдо на 30.04.14р." взагалі відсутні числові значення грошової заборгованості відповідача перед позивачем станом на 30.04.14р.; сума в розмірі "9456,5", що зазначена в розділі "Планові платежі згідно умов договору за Квітень" взагалі не відповідає умовам Додаткової угоди № 1 від 11.12.13р. до Договору, що визначає плановий обсяг постачання в квітні 2014 року природного газу відповідачу лише в розмірі 200 м3.

По-десяте, Акт прийому-передачі природного газу від 30.04.14р. № КР000003650 та Рахунок на оплату № 000007784 від 30.04.14р. складені позивачем внаслідок начебто споживання відповідачем природного газу за повний квітень 2014 року, хоча "Технічний акт приймання-передачі і транспортування природного газу" від 30.04.14р. складено лише за частину цього місяця з 21.03.14р. (з 00.00 год.) по 30.04.14р. (00.00 год.), що не збігається з періодом в Акті № КР000003650 та Рахунку № 000007784, і тому, ніяк не може бути підставою для їх складання.

По-одинадцяте, відповідач ніяк не міг спожити тільки у квітні 2014 року аж 1771 м3 газу, що практично дорівнює договірним обсягам 1759 м3 постачання відповідачу газу на 2014 рік згідно Додаткової угоди № 1 від 11.12.13р. до Договору.

Таким чином, відповідач вважає, що очевидними є наступні висновки.

І. Позовні вимоги позивача юридично безпідставні і не підтверджені належними доказами та розрахунками всупереч, приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, а також є такими, що сфальсифіковані позивачем та вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи.

II. Дії позивача щодо намагання стягнути з відповідача певні грошові суми мають ознаки зловживання позивачем своїм монопольним становищем на ринку постачання природного газу в м.Кривому Розі та Криворізькому районі Дніпропетровської області - суміжному ринку сфери діяльності позивача як суб'єкта природних монополій з транспортування та розподілу природного газу трубопроводами (п.п. 2.2.1.3,2.2.1.4 Статуту Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз", зареєстрованого 17.05.12р. (номер запису 1001729), внаслідок дій позивача щодо примусу відповідача сплатити кошти за непоставлений позивачем та непотрібний відповідачу природний газ (ч.1 ст. 29 Господарського кодексу України, п. 2 ч.3 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

III. Дії позивача мають ознаки системного вимагання умисного характеру. Отже, на підставі зазначеного, з урахуванням того, що:

а) позивач до моменту подання цього позову не врегулював зазначений господарський спір в досудовому порядку згідно приписів Розділу II Господарського процесуального кодексу України, про що свідчить відсутність в позові відомостей про досудове врегулювання даного спору;

б) в назві позову йдеться про стягнення коштів за начебто спожитий газ, який фактично відповідач не отримував, а в самих позовних вимогах відсутня ідентифікація природи створення та характеристика основного боргу в розмірі 8 280,77 грн., що позивач просить стягнути з відповідача;

в) з позовних вимог позивача незрозуміло за якими банківськими реквізитами належить виконати стягнення: чи на розрахунковий рахунок позивача № 4001 в ПАТ "КБ "Надра" м. Київ МФО 380764, чи на розрахунковий рахунок позивача № 1050 у філії "Дніпропетровське обласне управління АТ "Ощадбанк" МФО 305482, чи на певні інші визначені позивачем рахунки у відповідних банківських чи фінансових установах, що згідно відповідних нормативно-правових актів чинного законодавства мають право отримувати грошові кошти в рахунок оплати за спожитий природний газ;

г) з позовних вимог позивача незрозуміло які судові витрати та в якій справі, в яких формі та розмірі, в інтересах яких осіб та за якими реквізитами, а також протягом якого часу позивач просить суд стягнути з відповідача;

д) згідно з ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України серед Конституційних основ правового господарського порядку в Україні визначені: непорушність права приватної власності; недопущення протиправного позбавлення власності; недопущення зловживання монопольним становищем; визнання і дія в Україні принципу верховенства права;

є) згідно з ч. 5 ст. 27 Господарського кодексу України органам державної влади, у тому числі судам, як органам державної судової влади, забороняється приймати акти або вчиняти дії, спрямовані на економічне посилення існуючих суб'єктів господарювання-монополістів, зокрема позивача, що діє у сферах природних монополій та на суміжному ринку;

ж) згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, згідно зі ст. 4, ч. 2 ст. 22, ст. 33, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач не погоджується з вищезазначеними доводами відповідача, зазначаючи наступне.

Акт приймання - передачі природного газу від 30.04.14р. це документ, який лише документально підтверджує факт надання позивачем для відповідача послуг з постачання газу, які відповідно до умов Договору (правочину, угоди) одночасно виступають і предметом даного правочину.

Договір на постачання природного газу за регульованим тарифом №2013/ТП-ПР-1954 від 21.12.12р. повністю відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а тому посилання відповідача на ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України помилкова, суб'єктивна, необ'єктивна думка відповідача.

Позивач зазначає, що стаття 193 Господарського кодексу України, на яку також здійснює посилання відповідач передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, на протязі двох років, відповідач отримував природний газ за даним Договором і жодних претензій щодо неправомірних дій газопостачальної організації у останнього не виникало.

Стосовно твердження відповідача щодо не додання до акту приймання - передачі від 30.04.14 р. підтвердження оператора Єдиної газотранспортної системи України щодо виділення в квітні 2014 року збільшеного обсягу природного газу в розмірі 1777 м.куб. позивач вважає за необхідне зазначити наступне:

Пунктом 3.2. Договору регламентовано, що облік газу, що постачається на умовах Договору, здійснюється згідно з Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України від 27.12.05р. № 618 (далі - Правила), а також згідно з Технічною угодою, що є додатком 4 до Договору, та іншими діючими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок природного газу під час його розподілу.

Відповідно до п. 2.10 Технічної угоди на здійснення контролю за обліком газу від 21.12.12р. облік переданого споживачу природного газу вважається недійсним та перерахунки об'єму спожитого газу проводяться Постачальником у разі непридатності до застосування (несправності) ЗВТ за результатами перевірки технічного стану комерційного вузла обліку газу, за проектною номінальною потужністю неопломбованого газового обладнання Споживача, починаючи з дати проведення останньої перевірки комерційного вузла обліку газу або з дати зняття ЗВТ до моменту встановлення повірених ЗВТ. У разі, якщо такі перевірки не проводились перерахунки проводяться за період, починаючи з конкретної доби поточного календарного місяця або з моменту пуску газу після планових та інших відключень у поточному місяці, які здійснювались спільно з Постачальником.

Обов'язок не допущення прострочення терміну повірки ЗВТ, встановлених на вузлі обліку газу, умовами Договору (п.5.3.5) покладено на відповідача.

У зв'язку з простроченням держповірки лічильника газу, що був встановлений на об'єкті відповідача, 30.04.14р. позивачем було здійснено перерахунок об'ємів спожитого відповідачем у квітні 2014 року природного газу. Технічний розрахунок від 30.04.14р., а також акт приймання-передачі природного газу від 30.04.14р. підписаний як з боку відповідача, так і з боку позивача.

Як вважає позивач, відповідно до п. 2.9. Договору підписані акти приймання-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків відповідача з позивачем.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, колегія суддів прийшла до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають .

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що відносини, які виникають між газопостачальними, газорозподільними, газотранспортними підприємствами та споживачами природного газу (крім населення), а також взаємовідносини між суб'єктами господарювання під час передачі з газорозподільних мереж споживачу природного газу, у тому числі видобутого з газових і газоконденсатних родовищ, та нафтового газу, отриманого з нафтових родовищ, регламентовані Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13.09.2012 р. (надалі в тексті постанови - "Правила № 1181") та Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України № 618 від 27.12.2005р. (надалі в тексті постанови - "Правила № 618").

Відповідно до умов ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначено в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони (ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, відповідно до вказаних норм, тягар доказування тієї чи іншої обставини покладається виключно на ту сторону, яка посилається на дані обставини, тобто, у даному випадку, на позивача, що в свою чергу, надало б господарському суду правові підстави для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності шляхом стягнення перерахованої суми за спожитий природний газ у квітні 2014 році.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, колегія суддів вважає, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки:

По-перше, на підставі п. 1.4. Правил № 1181 постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві (субспоживачеві) природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач (субспоживач) зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Відповідно до п. 4.1. Правил № 1181 постачання, транспортування та розподіл природного газу споживачам здійснюється відповідно до укладених договорів.

За змістом п. 8.3.1. Правил № 1181 газорозподільне підприємство зобов'язане забезпечувати розподіл природного газу до пунктів призначення споживача (основного споживача) на умовах та в обсягах, визначених договором на розподіл природного газу та погоджених Оператором, за умови дотримання дисципліни відбору газу та розрахунків споживача за надані газорозподільним підприємством послуги.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 11.12.13р. до Договору № 2013/ТП-ПР-1954 від 21.12.12р. позивач здійснює протягом 2014 року постачання природного газу відповідачу для власного споживання в обсязі 1, 759 тис. куб.м., у тому числі по місяцях та кварталах:

І квартал - 0,779 ІІ квартал - 0,280 ІІІ квартал - 0 ІV квартал - 0,7

січень - 0,279 квітень - 0,2 липень - 0 жовтень - 0,150

лютий - 0,3 травень - 0 серпень - 0 листопад - 0,250

березень - 0,2 червень 0 0,080 вересень 0 грудень - 0,3

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що сторони узгодили конкретний обсяг постачання та споживання природного газу протягом 2014 року в обсязі 1,759 тис. куб.м. Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що сторони уточнили обсяг постачання та споживання природного газу помісячно, а саме у квітні 2014 року - 0,2 куб.м.

Жодних належних та допустимих доказів того, що сторони внесли зміни до обсягу постачання та споживання природного газу протягом 2014 року позивач суду не надав.

По-друге, Акт прийому-передачі природного газу № КР000003650 від 30.04.14р., який доданий позивачем до позовної заяви (а.с.22), підписаний зі сторони споживача не встановленою особою, тобто не зазначено прізвища особи, що вчиняла відповідні дії та ідентифікувати її в якості представника відповідача або самого відповідача неможливо.

Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження встановлення особи, яка вчинила дії щодо підписання вищевказаного Акту.

Крім того, колегія суддів бере до уваги той факт, що у відповідача вищезазначений Акт не містить підпису споживача та візуально має відмінності, а саме у підписі постачальника та місці печатки постачальника (а.с.38).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає Акт прийому-передачі природного газу № КР000003650 від 30.04.14р., як належний та допустимий доказ в підтвердження заявлених позовних вимог.

По-третє, відповідно до п. 3.12.1. Правил № 1181 сторони договору мають право контролювати правильність експлуатації ЗВТ у будь-який час доби. Періодична повірка ЗВТ здійснюється газорозподільним (газотранспортним) підприємством або іншою організацією, яка уповноважена на її проведення.

За змістом п. 3.12.2. Правил № 1181 перерахунки обсягу споживання/розподілу/ транспортування природного газу проводяться у випадках: тимчасової відсутності ЗВТ (зняття ЗВТ на періодичну чи позачергову повірку, ремонт, експертизу); непридатності до застосування (несправності) ЗВТ за результатами експертизи, повірки та/або технічної перевірки вузла обліку; наявності аварійних ситуацій, що зареєстровані у роздрукованих звітах обчислювачів та обчислювачів коректорів, інші несправності ЗВТ, що впливають на облік газу; пропущення строків повірки ЗВТ. Після закінчення строку дії повірки ЗВТ вважаються непридатними до застосування і перерахунок обсягу спожитого газу проводиться відповідно до вимог нормативних документів, починаючи з дня, наступного після дати закінчення строку повірки.

Згідно положень п. 3.12.3. Правил № 1181 перерахунки обсягу споживання/розподілу/ транспортування природного газу проводяться за період відсутності (несправності) ЗВТ, починаючи з дати проведення останньої перевірки комерційного вузла обліку газу або з дати зняття ЗВТ до моменту встановлення повірених ЗВТ, з урахуванням кількості годин роботи газового обладнання споживача. У разі якщо такі перевірки не проводились або немає актів про зняття ЗВТ перерахунки проводяться за період, починаючи з розрахункової доби поточного календарного місяця або з моменту пуску газу після планових та інших відключень у поточному місяці, які здійснювались спільно з газорозподільним/ газотранспортним підприємством.

У п. 3.12.4. Правил № 1181 врегульовано, що якщо власником комерційного вузла обліку газу є споживач, перерахунки обсягу споживання/розподілу/транспортування природного газу за період відсутності (несправності) ЗВТ здійснюються газорозподільним/газотранспортним підприємством за показами дублюючого вузла обліку, а у разі відсутності дублюючого вузла обліку - за проектною номінальною потужністю неопломбованого газового обладнання (до якого здійснюється газопостачання) з урахуванням кількості годин роботи газового обладнання споживача.

Як зазначено у п. 3.12.5. Правил № 1181, якщо порушень у роботі ЗВТ за результатами позачергової повірки або експертизи ЗВТ не виявлено у всіх випадках обсяг споживання/розподілу/транспортування природного газу за період відсутності ЗВТ розраховується за середньогодинними або середньодобовими даними попередніх п'яти аналогічних періодів. За наявності виявлених та документально підтверджених фактів втручання в роботу ЗВТ, що призвело до викривлення результатів вимірювань обсягу споживання/розподілу/транспортування газу, здійснюється відповідний перерахунок згідно з підпунктами 3.12.3, 3.12.4 цього пункту.

Вищезазначене узгоджується з нормами п. 5.13., 5.13.1, 5.13.2, 5.13.3. Правил № 618.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав обґрунтованого розрахунку суми спожитого відповідачем у квітні 2014 року природного газу, з урахуванням вищезазначених норм.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що розрахований позивачем обсяг спожитого відповідачем газу у квітні 2014 року перевищує об'єм споживання природного газу за весь 2014 рік, який встановлений Додатковою угодою № 1 від 11.12.13р. до Договору № 2013/ТП-ПР-1954 від 21.12.12р.

По-четверте, періодична повірка ЗВТ здійснюється за рахунок власників цих ЗВТ у строки, встановлені нормативними документами (п. 3.12.1. Правил № 1181).

Відповідно до п. 6.10 Правил № 618 експлуатація ЗВТ має здійснюватись згідно з документацією, яка надається їх виробником.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у п. 5.3. Паспорту лічильника газу Роторні "GMS-ARSENAL" (а.с.98), який був встановлений у відповідача, гарантійний термін експлуатації - 60 місяців з дня введення в експлуатацію, але не більше 84 місяців з дня виготовлення. Тобто, 5 років з дня введення в експлуатацію, але не більше 7 років з дня виготовлення.

Жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач був заздалегідь обізнаний щодо строку наступної повірки лічильника позивач суду не надав.

У вищезазначеному паспорті стоїть відмітка, що лічильник виготовлений у листопаді 2007 року. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що точної дати виготовлення у паспорті не зазначено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виходячи з паспорту лічильника газу Роторні "GMS-ARSENAL" строк наступної повірки - це грудень 2014 рік.

Крім того, колегія суддів бере до уваги Акт, датований 17.04.14р. (а.с.40), відповідно до якого представником позивача була здійснена перевірка газового обладнання та системи газооснащення та визнано, що вони відповідають проектній документації. Тобто, представником позивача станом на 17.04.14р. не було складено відповідного акту щодо пропущення строків повірки лічильника.

Позивач звертає увагу, що відповідно до офіційного видання 2014 року "Засоби вимірювальної техніки, занесені до державного реєстру України" лічильник газу Роторні "GMS-ARSENAL" повинен проходити повірку кожних 5 років (а.с.65-66).

Колегія суддів не приймає вищезазначене офіційне видання, як належний доказ, оскільки воно датовано лише 2014 роком, а позивач наполягає на тому, що строк повірки лічильника відповідача закінчився ще 30.11.12р.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що надане позивачем у останньому судовому засіданні Офіційне видання "Засоби вимірювальної техніки, занесені до державного реєстру України", датоване 2005 роком (а.с 219-223) не є належним доказом, оскільки воно містить візуальне виправлення документу, а саме текс наданого документи надрукований шрифтом Times New Roman, а у графі повірка лічильника газу Роторні "GMS-ARSENAL" цифра "5" надрукована шрифтом Times New Roman, але курсивом (а.с.222). Оскільки позивач не надав суду для огляду оригінал зазначеного Офіційного видання "Засоби вимірювальної техніки, занесені до державного реєстру України", датоване 2005 роком, колегія суддів не приймає його, як належний та допустимий доказ.

По-п'яте, колегія суду вважає, що довідка про непридатність засобу вимірювальної техніки № Т-ДН-1720/14 від 24.06.14р. (а.с.196) не є належним та допустимим доказам, оскільки:

- вона датована 24.06.14р., а договір про надання послуг № 426/14-П, відповідно до якого позивач повинен був провести повірку спірного лічильника, укладений 26.06.14р.,

- зазначений договір про надання послуг №426/14-П від 26.06.14р., укладений з позивачем, а довідка видана взагалі іншим державним підприємством,

- відповідно до п. 7.2. Договору про надання послуг №426/14-П від 26.06.14р. жодна зі сторін цього Договору не може передавати свої права за цим Договором третій особі без письмової згоди інших сторін. Позивач не надав суду передбаченої п. 7.2. Договору про надання послуг №426/14-П від 26.06.14р. письмової згоди відповідача на проведення повірки ДП "Кривбасстандартметрологія".

Також колегія суддів не приймає, як належні докази в підтвердження заявлених позовних вимог, копії журналів (а.с.224-228), тому що:

- позивач не надав колегії суддів для огляду їх оригінали;

- зі слів повноважного представника є не можливим надання оригіналів зазначених журналів;

- журнали не є нормативними актами, а є внутрішніми документами підприємства, а тому твердження позивача, що вони є нормативними документами є хибним;

- з копії документів не можливо встановити хто їх складав (а.с.225), не зазначено посадове становище особи (а.с.228).

Викладене є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає також за необхідне зазначити про те, що клопотання відповідача про залучення до участі на боці відповідача у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ "Укртрансгаз" задоволенню не підлягає, оскільки прийняття рішення по даній справі ні яким чином не вплине на права і обов'язки щодо однієї зі сторін.

Крім того, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення раніше поданих відповідачем клопотань про витребування доказів, оскільки зазначені у клопотаннях документи не мають вирішального значення для винесення обґрунтованого рішення по справі та не є належними доказами в обґрунтування заявлених вимог позивача або заперечень відповідача.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218, Господарського кодексу України, Правилами користування природним газом для юридичних осіб, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 1181 від 13.09.2012 р., Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Міністерства палива та енергетики України № 618 від 27.12.2005р., ст. ст. 4, 27, 32-34, 43-44, 49, 82-84, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні клопотання про залучення до участі на боці відповідача у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ "Укртрансгаз" - відмовити.

В задоволенні клопотання про витребування доказів - відмовити.

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 02.02.15р.

Головуючий колегії Суддя Суддя Н.Е. Петренко С.Г.Юзіков А.Є.Соловйова