КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2015 р. Справа№ 910/24769/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Цой Д.С.,

за участю представників:

позивача: Олейнік Н.О. - за довіреністю від 20.01.2015 № 1;

відповідача: не з'явилися,

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Джулай Людмили Іванівни

на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2014 р.

у справі № 910/24769/13 (суддя Гавриловська І.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до фізичної особи-підприємця Джулай Людмили Іванівни

про стягнення 26 003,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.04.2014 р. у справі № 910/24769/13 позов задоволено повністю. Вирішено стягнути з ФОП Джулай Л.І. на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 9 600,00 грн заборгованості за кредитом; 9 694,97 грн заборгованості по процентам за користування кредитом; 4 635,01 грн пені; 2 073,60 грн заборгованості по комісії за користування кредитом та 1 720,50 грн витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2014 р. у справі № 910/24769/13 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2014 р. у справі № 910/24769/13 прийнято апеляційну скаргу ФОП Джулай Л.І. до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Представники позивача в судових засіданнях надали пояснення, якими заперечили проти доводів, викладених в скарзі та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився. Відповідач про причини неявки його представника в судові засідання, призначені на 22 грудня 2014 р. і 21 січня 2015 р., колегію суддів апеляційної інстанції не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про дату, час та місце судового розгляду належним чином, а, отже, наявні підстави щодо можливості розгляду справи за відсутності його представника.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 02 березня 2011 р. ФОП Джулай Л.І. підписано заяву про відкриття поточного рахунку у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Пунктом 3.18.1.16 Умов регламентовано, що при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронного цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

ФОП Джулай Л.І., внаслідок підписання вказаної вище заяви, приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг (далі - Умови) і тарифів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Стаття 181 Господарського кодексу України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що між сторонами спору укладено кредитний договір від 02.03.2011 р. № б/н (далі - Договір).

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

За приписом статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено в п. 3.18.1.1 Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Згідно з п. 3.18.1.3 Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Пунктом 3.18.1.8 Умов визначено, що проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - «Угода»).

Згідно з п. 3.18.1.6. Умов, ліміт може бути змінений Банком в одностоторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших).

Колегією встановлено, що позивач надав відповідачеві кредитний ліміт на рахунок № 4651 у встановлених розмірах: 03.03.2011 р. - 6 000,00 грн; 23.03.2011 р. - 5 800,00 грн; 31.03.2011 р. - 7 800,00 грн та 23.05.2011 р. - 9 600,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідкою від 27.11.2013 вих. № 08.7.0.0.0/43 та випискою з рахунку відповідача за період часу з 26.07.2011 р. по 21.11.2013 р.

Спір між сторонами судового процесу виник у зв'язку з неповерненням відповідачем позивачеві кредиту в обумовлені договором строки, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 26003,58 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 9 600,00 грн; по процентам за користування кредитом - 9 694,97 грн; пеня в сумі 4 635,01 грн та по комісії за користування кредитом - 2 073,60 грн.

У зв'язку із наведеною вище обставиною, позивачем 17 листопада 2013 р. було надіслано відповідачеві лист-претензію від 14.11.2013 р. вих. № 10221K2U4S022 (а.с. 47-49), в якій викладена вимога про негайне погашення наявної заборгованості. Однак, вказана претензія залишена відповідачем без відповіді і виконання.

Таким чином, невиконання відповідачем грошового зобов'язання за кредитним договором стало підставою для звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ФОП Джулай Л.І. вищезазначеної заборгованості.

Відповідно до п. 3.18.4.1 Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня, клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за відсотковою ставкою в розмірі 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 3.18.4.1.1 Умов).

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24,00 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню (п. 3.18.4.1.2 Умов).

Згідно з п. 3.18.4.1.3 Умов у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.18.4.1.4 Умов).

Відповідно до п. 3.18.4.9 Умов розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими (п. 3.18.4.10 Умов).

Відповідно до підпункту «а» п. 3.18.2.3.4 Умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.18.6.1 Умов зазначено, що обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до Умов (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки", або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом рахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 (п'ять) років (п. 3.18.5.8 Умов).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і стягнення з ФОП Джулай Л.І. заборгованості по кредиту в сумі 9 600,00 грн; по процентам за користування кредитом - 9 694,97 грн та по комісії за користування кредитом - 2 073,60 грн, оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведено, документально підтверджено і, при цьому, відповідачем жодними доказами не спростовано.

Крім того, з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно до статей 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.18.5.1 Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п. п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої п. п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривнях.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 3.18.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.18.0.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Отже, беручи до уваги факт допущення ФОП Джулай Л.І. порушення у її зобов'язанні за Договором, колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 4 635,01 грн. При цьому, розрахунок пені судом апеляційної інстанції перевірено і визнано його арифметично вірним.

Щодо доводів, наведених ФОП Джулай Л.І. в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що вони спростовуються, зокрема, п. 3.18.5.8 та п. 3.18.5.4 Умов, тобто сторонами збільшено строк нарахування пені до трьох років, а позовну давність - до п'яти.

Стосовно посилань відповідача на п. 3.18.1.9 Умов, то вказаним пунктом регламентуються наслідки невиконання п. 3.18.2.2.18, який, в свою чергу, не врегульовує порядок повернення кредиту, тобто вказаний пункт Умов не стосується предмету спору. Більш того, колегія суддів відзначає, що період нарахування процентів за користування кредитом жодним чином не залежить від повідомлення позивачем відповідача про наявність прострочення останнім зобов'язання за Договором.

Також апелянт посилається на п. 3.18.2.2.8 Умов, в якому передбачено, що клієнт доручає Банку списувати грошові кошти з усіх поточних рахунків (як відкритих на момент початку обслуговування Банком ліміту клієнта, так і тих, які відкриті після цього), у валюті кредиту для виконання зобов'язань, пов'язаних, зокрема, з погашенням кредиту. З урахуванням вказаного пункту Умов, відповідач вважає, що здійсненні позивачем нарахування процентів і штрафних санкцій є незаконними, оскільки Банк не виконав умови п. 3.18.2.2.8 Умов, тобто не списав з тринадцяти поточних рахунків відповідача, відкритих ним у Банку, а почав здійснювати нараховування.

Колегія суддів відхиляє вказані вище доводи апелянта, оскільки виконання п. 3.18.2.2.8 Умов є правом позивача, а не обов'язком. Крім того, матеріали даної справи не містять жодних доказів, підтверджуючих наявність тринадцяти відкритих у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» поточних рахунків, на яких, станом на початок прострочення грошового зобов'язання, перебували грошові кошти і які могли бути списаними позивачем в рахунок погашення кредиту.

Отже, обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2014 р. у справі № 910/24769/13 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Джулай Людмили Іванівни на рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2014 р. у справі № 910/24769/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.04.2014 р. у справі № 910/24769/13 залишити без змін.

3. Справу № 910/24769/13 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич