ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.15р. Справа № 904/9932/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСИМА", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ", м.Дніпропетровськ

про стягнення 453 764,33 грн

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй Я.О.

Представники:

від позивача: Кітченков М.О., представник за довіреністю № б/н від 21.04.14р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 16.12.14р. порушено провадження у справі №904/9932/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСИМА" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" (далі - відповідач) про стягнення 453 764,33 грн. Розгляд справи призначено на 27.01.15р.

Ухвалою господарського суду від 27.01.15р. розгляд справи відкладено на 10.02.15р.

10.02.15р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, повноважний представник позивача надав для огляду суду всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір, а для долучення до матеріалів справи витребувані судом документи.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзив на позов на інші витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.103).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 10.02.15р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.10р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу №16/11/2010 (далі - Договір купівлі-продажу), відповідно до умов п.1.1. позивач зобов'язується на протязі дії даного Договору передати відповідачу металопродукцію (далі-товар) окремими партіями по цінам, в асортименті, кількості та іншим умовам, які зазначаються в рахунках-фактурах до Договору та є його невід'ємною частиною, а відповідач зобов'язаний прийняти товар та оплатити його на умовах, встановлених Договором.

Як зазначено у п. 1.3. Договору купівлі-продажу, ціни на товар встановлюються у рахунках-фактурах або у окремих додаткових угодах сторін у письмовій формі по кожній партії товару до її поставки відповідачу.

Згідно з п. 1.4. Договору купівлі-продажу, якщо інше не передбачено окремими додатковими угодами сторін у письмовій формі, розрахунок за кожну партію товару здійснюється відповідачем шляхом 100% попередньої оплати вартості цієї партії, яка зазначена у рахунках-фактурах до даного Договору. При цьому вартість партії товару, за яку відповідачем здійснена попередня оплата у повному обсязі, зміні не підлягає.

Відповідно до п. 3.3. Договору купівлі-продажу, відповідач зобов'язаний здійснити повну оплату товару по кожній його партії у відповідності до п. 1.4. даного Договору (якщо інше не передбачено окремою додатковою угодою сторін у письмовій формі).

Оплата проводиться в українських гривнях шляхом перерахування суми вартості товару на банківський рахунок позивача, зазначений у цьому Договору (п. 3.5. Договору купівлі-продажу).

Пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу передбачено, що Договір вступає в силу з моменту його підписання повноваженими представниками обох сторін.

У п. 2.2. Договору купівлі-продажу зазначено про те, що строк дії даного Договору встановлюється сторонами до 31.12.10р. Якщо за місяць до закінчення строку дії Договору жодна зі сторін не повідомить другу сторону про свої наміри припинити дію Договору, він автоматично продовжує свою дію на наступний календарний рік з наступною автоматичною пролонгацією.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору купівлі-продажу позивачем була здійснена поставка товару відповідачу на загальну суму 2 416 567,04 грн., що підтверджують видаткові накладні, довіреності на отримання цінностей, рахунки-фактури (а.с.14-66).

Позивач звертає увагу суду, що останній виконав свої зобов'язання перед відповідачем щодо поставки товару. Товар було поставлено належної якості, у строки та в порядку, що обумовлені сторонами в Договорі купівлі-продажу. У вищевказаних видаткових накладних представник відповідача засвідчив своїм підписом, що претензій по кількості та якості одержаного товару він не має.

Відповідач у порушення умов Договору купівлі-продажу зобов'язання по оплаті поставленого товару належним чином не виконав, а саме здійснив тільки часткову оплату у розмірі 1 816 573,94 грн. (а.с.67-70). Таким чином, як зазначає позивач, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 362 484,39 грн.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору купівлі-продажу, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України були нараховані інфляційні втрати у розмірі 73639,75 грн. та 3% річних у розмірі 17 640,19 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за поставлений товар у розмірі 362 484,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 73 639,75 грн. та 3% річних у розмірі 17 640,19 грн., а всього 453 764,33 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору купівлі-продажу на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарювання відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання (ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України).

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його неналежне виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач свої обов'язки по Договору купівлі-продажу виконав належним чином, що підтверджується видатковими накладними на поставлений товар, підписаними зі сторони відповідача уповноваженою особою за довіреністю на отримання матеріальних цінностей та скріплений печатками сторін. Зазначені документи були підписані відповідачем без будь-яких зауважень. Таким чином, відповідач своїми діями у повному обсязі прийняв умови Договору поставки.

Крім того, господарський суд бере до уваги той факт, що відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача, оскільки до дій які свідчать про визнання боргу може відноситися часткове погашення самим боржником основного боргу.

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором купівлі-продажу. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу, відповідачем господарському суду надано не було.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору купівлі-продажу та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 362 484,39 грн. є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 73 639,75 грн. та 3% річних у розмірі 17 640,19 грн., розрахунок яких судом перевірений та визнаний таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Викладене є підставою для задоволення позову у повному обсязі, оскільки зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 629, 655, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "ПАВЛОГРАДСЬКИЙ ЗАВОД МОСТОВИХ МЕТАЛОКОНСТРУКЦІЙ" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Ударників, буд. 42, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МАКСИМА" (49006, м. Дніпропетровськ, вул. Кавалерійська, буд. 12Б, ) заборгованість за поставлений товар у розмірі 362 484,39 грн. (триста шістдесят дві тисячі чотириста вісімдесят чотири грн. 39 коп.), інфляційні втрати у розмірі 73 639,75 грн. (сімдесят три тисячі шістсот тридцять дев'ять грн. 75 коп.), 3% річних у розмірі 17 640,19 грн. (сімнадцять тисяч шістсот сорок грн. 19 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 075,29 грн. (дев'ять тисяч сімдесят п'ять грн. 29 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 10.02.15р.

Суддя Н.Е. Петренко