РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 906/1519/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" на рішення господарського суду Житомирської області від 18.12.14 р. у справі № 906/1519/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем"

про стягнення 1061521,99 грн.

за участю представників сторін:

позивача - Гуриної А.Б.,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська аграрно-хімічна компанія" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" 1061521,99 грн., з яких 796932,41 грн. основного боргу, 260222,83 грн. курсової різниці та 4366,75 грн. пені.

Заявою від 18.12.2014 р. позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 801299,16 грн., з них: 796932,41 грн. основного боргу та 4366,75 грн.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.12.2014 року (суддя Сікорська Н.А.) із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог вказаний позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 796932,41 грн. основного боргу, 4366,75 грн. пені. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що у виконання зобов'язань за договором поставки №25-к/2014 від 27.03.2014 р., позивач поставив для відповідача товар на загальну суму 1593862,92 грн., що підтверджується видатковою накладною №5 від 04.04.2014 р. та довіреністю на отримання товару від позивача №65 від 31.03.2014 р. Проте відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару виконав частково, здійснивши лише попередню оплату вартості товару в сумі 796930,51 грн., внаслідок чого на день звернення з позовом до суду у відповідача перед позивачем існує заборгованість у сумі 796932,41 грн. Встановивши обставини прострочення боржника й порушення останнім зобов'язання за договором, на підставі ч.3 ст.549, ст.610, ч.1 ст.612 ЦК України, п.10.2 договору, суд задоволив позов у відповідній частині, стягнувши також з відповідача 4366,75 грн. пені.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково, прийняти нове рішення про стягнення з відповідача 796932,41 грн. - основного боргу та відмовити в задоволенні позову в іншій частині.

Апелянт, зокрема, зазначає, що господарський суд неправильно застосував норми процесуального та матеріального права, взявши лише до уваги докази, що надавались позивачем і проігнорував принцип всебічності та об'єктивності, не витребував у позивача належні документальні докази, які є належними засобами доказування у спірних правовідносинах. Вважає, що позивачем у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України не надано доказів на підтвердження завдання йому збитків, при цьому суд застосував до відповідача надмірно великі штрафні санкції на загальну суму 20392,74 грн.

Позивач своїм правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

У судовому засіданні представник позивача заперечила проти доводів апеляційної скарги, просила рішення господарського суду Житомирської області від 18.12.2014 р. залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Апеляційним судом встановлено, що 27.03.2014 року між товариством з обмеженою діяльністю "Українська аграрно-хімічна компанія" та товариством з обмеженою відповідальністю "Агростем" укладено договір поставки №25-к/2014, за умовами п.1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у встановлений строк товар, а покупець зобов'язався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2 предметом постачання по договору є насіннєвий матеріал виробництва компанії "Сингента", перелік, види, вартість, кількість якого передбачаються в специфікації, що є додатком та невід'ємною частиною цього договору.

У п.2.1 договору сторони погодили, що кількість та асортимент товару вказується у специфікації, що є додатком та невід'ємною частиною даного договору.

Згідно п.5.1 договору товар, передбачений умовами цього договору, постачається продавцем у строк до 10 квітня 2014 року при умові виконання покупцем вимог п.6.4.1. договору.

Постачання здійснюється на умовах - склад покупця (п.5.2. договору).

Пунктом 5.4. договору передбачено, що перехід права власності на товар, а також перехід ризиків випадкового знищення чи пошкодження товару, відбувається в момент передачі товару покупцю по накладній.

За приписами п.6.1. договору, ціна товару, що постачається за даним договором, вказується в специфікації до договору. Ціна товару та загальна його вартість встановлюється у гривні, а також продавець визначає еквівалент ціни товару у доларах США.

Загальна вартість товару, що постачається на умовах даного договору, складає 1593862,92 грн. (п.6.4. договору).

При цьому п. 6.4.1., 6.4.2 договору визначено, що покупець зобов'язався сплатити на користь продавця попередню оплату у розмірі 796931,46 грн., а остаточний розрахунок за товар здійснити до 30.10.2014 року в розмірі 796931,46 грн.

Пунктом п.9.1 договору сторони передбачили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками сторін та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе обов'язків по даному договору.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено додаток №1 до договору - специфікацію від 27.03.2014 року, згідно із умовами якої позивач зобов'язався поставити для відповідача насіння соняшника НК Роккі на суму 1593862,92 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у виконання своїх зобов'язань позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1593862,92 грн., що підтверджується видатковою накладною №5 від 04.04.2014 р. та довіреністю на отримання товару №65 від 31.03.2014 р.

Натомість, згідно платіжного доручення №313 від 27.03.2014 року відповідач сплатив лише попередню оплату в сумі 796930,51 грн. внаслідок чого у нього виникла заборгованість у сумі 796931,41 грн. (1593862,92 грн. - 796930,51 грн.).

Проаналізувавши вищевказані обставини справи та вимоги чинного законодавства, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що вирішуючи спір в частині стягнення основного боргу, суд першої інстанції вірно враховував положення ст.ст. 509, 525, 526, 530, 655 ЦК України щодо законодавчого визначення поняття зобов'язання, його порушення відповідачем, недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання та поняття договору купівлі-проваджу, з огляду на що дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 796931,41 грн. основного боргу.

Що стосується стягнення з ТОВ "Агростем" 4366,75 грн. пені, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як слідує зі змісту п.10.2 договору, в разі несвоєчасного чи не повного розрахунку за поставлений товар, покупець зобов'язаний сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Колегією суддів встановлено, що за порушення відповідачем зобов'язання по своєчасній оплаті вартості отриманого товару позивачем на підставі п.10.2 договору здійснено нарахування 4366,75 грн. пені за період з 01.11.2014 року по 08.11.2014 року, що підтвердила в суді апеляційної інстанції представник позивача.

Проаналізувавши наданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів дійшла висновку, що даний розрахунок арифметично вірний, відповідає вимогам чинного законодавства, не суперечить положенням договору, а відтак правомірно задоволений судом першої інстанції в повному обсязі.

У той же час, мотивувальна частина оскарженого рішення містить посилання про стягнення з відповідача 4366,75 грн. пені за період з 17.07.2014 року по 24.07.2014 року, хоча розрахунок пені проведено правильно - за 8 днів прострочення, виходячи з позовних вимог ТОВ "Українська аграрно-хімічна компанія". З огляду на те, що помилкова вказівка на період прострочення нарахування пені не призвела до прийняття неправильного рішення в частині стягнення 4366,75 грн. пені, апеляційний суд розцінює це як описку в мотивувальній частині рішення та не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Доводи апелянта щодо неспівмірності суми пені з сумою основного боргу, колегія суддів відхиляє враховуючи наступне.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, із клопотанням про зменшення розміру пені до суду першої інстанції відповідач не звертався, а вказавши про це в апеляційній скарзі, в порушення ст.ст. 33, 34 ГПК України не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним грошового зобов'язання, так само як і не навів інших обставин, з якими законодавець пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій.

Відтак, з огляду на принцип співрозмірності та враховуючи інтереси обох сторін, колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру пені.

Крім того, апеляційний суд відхиляє твердження ТОВ "Агростем" про застосовання надмірно великих штрафних санкцій на загальну суму 20392,74 грн., оскільки , з огляду на положення ст. 1 Закону України "Про судовий збір", ст.230 ГК України, які визначають поняття судового збору та штрафних санкцій, відповідач помилково в апеляційній скарзі ототожнив стягнутий з нього судовий збір із неустойкою, які мають різну правову природу, оскільки вказаний збір не є мірою відповідальності, а платою за розгляд позову у господарському суді.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.99, 101, п.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 18.12.2014 р. у справі №906/1519/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростем" - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

3. Справу №906/1519/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.