ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2015 р. Справа № 911/5521/14

Господарський суд Київської області в складі судді Скутельника П.Ф., при секретарі Жилі Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи №911/5521/14

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ідентифікаційний код: 20077720, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6,

до Комунального підприємства Київської обласної ради "КАГАРЛИКТЕПЛОМЕРЕЖА", ідентифікаційний код: 20622074, місцезнаходження: 09200, Київська обл., Кагарлицький р-н, м. Кагарлик, вул. Дачна,

про стягнення,

за участю представників сторін:

від позивача: Конопліцький І.В., який діє на підставі довіреності від 14.01.2015 року за № 14-10;

від відповідача: не з'явився, -

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі за текстом: Позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства Київської обласної ради "КАГАРЛИКТЕПЛОМЕРЕЖА" (далі за текстом: Відповідач) про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17 у вигляді пені в сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.), 3-х процентів річних в сумі 1995,54 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 54 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 коп.).

Позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що Відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17 належним чином не виконував, оплату за переданий Позивачем Відповідачу природний газ здійснював невчасно, у зв'язку з чим за Відповідачем утворилась заборгованість у вигляді пені в сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.), 3-х процентів річних в сумі 1995,54 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 54 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 коп.).

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.12.2014 року порушено провадження у справі №911/5521/14, розгляд якої призначено на 19.01.2015 року.

19.01.2015 року в судове засідання з'явився представник Позивача, який виконав вимоги ухвали суду від 25.12.2014 року, надав пояснення, позов підтримав та просив задовольнити. Представник Відповідача в судове засідання не з'явився будучи повідомленим про день та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 25.12.2014 року не виконав, витребувані судом документи не подав.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги викладене, а також те, що ухвала господарського суду Київської області від 25.12.2014 року направлена на адресу Відповідача, суд дійшов висновку, що Відповідач був належним чином повідомлений про порушення провадження у справі та час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки Відповідач про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, доказів, на які він посилався би, як на підставу для відмови в задоволенні позову, суду не надав, то відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У зв'язку з цим, спір розглядався за наявними у справі матеріалами, після дослідження яких та врахування наданих Позивачем пояснень суд видалився до нарадчої кімнати для прийняття рішення у справі, оголошення якого призначено на 19.01.2015 року.

Згідно ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Детально розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, з'ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази, суд -

Встановив:

відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правововідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

28.12.2012 року між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Комунальним підприємством Київської обласної ради "КАГАРЛИКТЕПЛОМЕРЕЖА" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17 (далі за текстом: Договір), згідно п. 1.1. якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України продавцем, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Пунктами 2.1., 2.1.2. Договору передбачено, що продавець передає Покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 227,8 тис. куб. м. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі ± 5% (плюс/мінус п'ять відсотків) від узгодженого Сторонами згідно п. 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планованого обсягу.

Відповідно до п. п. 3.3., 3.4. Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Договором у п. 5.2. визначено, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн.

Згідно п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 11.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині поставки газу до 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

31.12.2013 року між Позивачем і Відповідачем укладено Додаткову угоду від 31.12.2013 року № 2 до Договору (далі за текстом: Додаткова угода - 2), згідно п. 1 якої викласти п.1.1. статті 1. «Предмет договору» у наступній редакції: Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2013 році та у І півріччі 2014 року природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Додаткова угода - 2 у п. 2 передбачає, що Доповнити п. 2.1. статті 2 «Кількість та якість газу» абзацом у наступній редакції: «Продавець передає Покупцеві у січні - червні 2014 року газ, спожитий Покупцем за цим Договором у листопаді - грудні 2013 року. Фактичні обсяги, що передаються за цим Договором у 2014 році, зазначаються помісячно в актах приймання-передачі природного газу.».

За умовами п. 3 Додаткової угоди - 2, замінити в п. 11.1. статті 11. «Строк дії договору» фразу «діє в частині поставки газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення» словами «діє в частині передачі газу до 30 червня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здвійснення».

Згідно п. 4 вказаної Додаткової угоди - 2, решта умов цього Договору залишається незмінною і обов'язковою для виконання Сторонами.

Відповідно до п. 5 Додаткової угоди - 2, дана додаткова угода складена у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, які мають однакову юридичну силу, набуває чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що Позивач на виконання вимог п.п. 1.1., 2.1. Договору, з дотриманням вимог ст.ст. 526, 629, 712 Цивільного кодексу України, у період з січня 2013 року по квітень 2013 року включно та у жовтні 2013 року передав, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 208664,22 грн., що підтверджено актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року, від 31.10.2013 року, які підписані Відповідачем на виконання вимог п.п. 1.1., 3.3. Договору і ст. 193 Господарського кодексу України без будь-яких заперечень з приводу зазначеної у вказаних актах приймання-передачі вартості, строків, обсягу та якості поставленого Позивачем природного газу з метою засвідчення факту прийняття Відповідачем природного газу в обсягах та вартості, визначених у актах приймання-передачі природного газу, копії яких знаходяться в матеріалах справи і достовірність яких Відповідач не заперечує. Тобто, підписані Відповідачем акти приймання-передачі природного газу без будь-якого зазначення Відповідачем про незгоду із зазначеною у вказаних актах вартістю, якістю та обсягом поставленого Позивачем природного газу свідчать про належне виконання Позивачем своїх зобов'язань за Договором.

Як вказує Позивач, та не заперечує Відповідач, останній належним чином не виконав зобов'язань за Договором з своєчасної оплати отриманого ним природного газу згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року та від 31.10.2013 року, здійснивши оплату за поставлений Позивачем природний газ у повному обсязі лише 01.04.2014 року.

Як встановлено судом, ухвалою від 25.12.2014 року суд зобов'язував Відповідача подати належні докази виконання Відповідачем зобов'язань за Договором. Проте, Відповідач доказів виконання зобов'язань за Договором, зокрема, доказів своєчасної оплати грошових коштів за отриманий природний газ згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 року, від 28.02.2013 року, від 31.03.2013 року, від 30.04.2013 року та від 31.10.2013 року на загальну суму 208664,22 грн. суду не надав.

Таким чином, у зв'язку з несвоєчасною оплатою Відповідачем отриманого природного газу суд дійшов висновку, що Відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання за Договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17.

За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого природного газу, Позивач просить стягнути з Відповідача пеню, передбачену п. 7.2. Договору, у загальній сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.).

Господарський кодекс України у ст. 216 передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності з ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Цивільний кодекс України у ст. 612 передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Суд приходить до висновку, що дії Відповідача є порушенням договірних зобов'язань, тому Відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, внаслідок чого є підстави для застосування встановленої законом та Договором відповідальності.

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 10 січня 2002 року за N 2921-III у ст.ст. 1, 3 встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України, ст.ст. 230, 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та п. 7.2. Договору, Позивачем Відповідачу нараховано пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання з оплати поставленого природного газу у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у загальній сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.).

Розрахунок пені знаходиться в матеріалах справи.

З метою дослідження правильності визначення Позивачем суми пені, судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення суми пені з врахуванням підстав, порядку та періоду її нарахування Позивачем за умовами п. 7.2. Договору, за наслідками чого встановлено, що сума пені у розмірі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.) визначена обгрунтовано і вірно. Доказів сплати Відповідачем вказаної суми пені перед Позивачем не надано.

Поряд з цим, Позивач, за прострочення виконання Відповідачем грошового зобов'язання за Договором, просить суд стягнути з Відповідача три проценти річних у сумі 1995,54 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 54 коп.) та інфляційні нарахування в сумі 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 коп.).

У відповідності із ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.абз. 2, 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Розрахунок 3-х процентів річних та інфляційних нарахувань знаходиться в матеріалах справи.

Перевіркою правильності визначення Позивачем вищевказаних сум трьох процентів річних та інфляційних нарахувань, судом встановлено, що останні визначені Позивачем вірно і обґрунтовано; при розрахунку інфляційних втрат Позивачем враховано періоди, в яких індекс інфляції був менше одиниці.

На час розгляду справи, Відповідачем не надано суду доказів сплати Позивачу суми трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Позивач довів суду та Відповідач не спростував належними і допустимими доказами те, що у Відповідача перед Позивачем наявна заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17 у вигляді пені в сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.), 3-х процентів річних в сумі 1995,54 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 54 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 коп.).

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17 у вигляді пені в сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.), 3-х процентів річних в сумі 1995,54 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 54 коп.) та інфляційних нарахувань в сумі 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 коп.) є обґрунтованими та доведеними за допомогою належних і допустимих доказів, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарський процесуальний кодекс України у ст. 36 встановлює, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що копії документів, які знаходяться в матеріалах справи та надавались суду Позивачем в якості доказів, є належними та допустимими письмовими доказами, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Поряд з цим, Позивач просить суд покласти на Відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору в сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.), відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на Відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства Київської обласної ради "КАГАРЛИКТЕПЛОМЕРЕЖА" про стягнення, - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Київської обласної ради "КАГАРЛИКТЕПЛОМЕРЕЖА", ідентифікаційний код: 20622074, місцезнаходження: 09200, Київська обл., Кагарлицький р-н, м. Кагарлик, вул. Дачна, на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ідентифікаційний код: 20077720, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року за №13/2854-ТЕ-17 у вигляді пені в сумі 8692,97 грн. (вісім тисяч шістсот дев'яносто дві гривні 97 коп.), 3-х процентів річних в сумі 1995,54 грн. (одна тисяча дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень 54 коп.), інфляційних нарахувань в сумі 784,48 грн. (сімсот вісімдесят чотири гривні 48 коп.) та судовий збір у сумі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 коп.).

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя П.Ф. Скутельник

Повний текст рішення складено та підписано 26.01.2015 року