ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 р. Справа № 914/4330/14

За позовом:Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Комунального підприємства «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради, Львівська обл., м. Сколе;
про:стягнення 203220,99 грн.
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача:Козак Н.В. - представник (довіреність №14-174 від 24.06.2014р.);
від відповідача:Яцульчак С.В. - представник (довіреність б/н від 24.12.2014р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

09.12.2014р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі - Позивач) до Комунального підприємства «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради (надалі - Відповідач) про стягнення 203220,99 грн.

Ухвалою господарського суду від 11.12.2014р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 25.12.2014р. Розгляд справи відкладався на 22.01.2015р. та 02.02.2015р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання 02.02.2015р. з'явився, пояснив суду, що відповідачем повністю погашено основну суму боргу, натомість позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 42542,28 грн. пені, 26448,53 грн. інфляційних втрат та 10420,18 грн. три відсотки річних підтримав, просив суд їх задоволити.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2012р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №05/43-БО-ПТ, на виконання якого позивачем (продавцем) було поставлено відповідачу (покупцю) природний газ на загальну суму 2342768,18 грн. Покупець зобов'язувався оплатити газ протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок здійснити до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Оскільки, у встановлені договором строки одержаний товар відповідачем оплачений не був, позивач просить суд стягнути з відповідача 42542,28 грн. пені, 26448,53 грн. інфляційних втрат та 10420,18 грн. три відсотки річних.

Представник відповідача в судове засідання 02.02.2015р. з'явився, проти позову заперечив, просив суд в позові відмовити, оскільки відповідач повністю розрахувався за поставлений за договором природний газ, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №451 від 14.10.2014р. До вказаного додав, що вини відповідача у виникненні заборгованості за договором немає, натомість причиною виникнення боргу стала відсутність належного бюджетного фінансування. Крім цього, у зв'язку з тим, що відповідач являється комунальним підприємством та перебуває у вкрай скрутному фінансовому становищі, представник просить суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2012р. між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/2920-БО-21 (надалі - Договір), відповідно п. 1.1. якого продавець (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (відповідачу) у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 210000 або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем протягом січня-квітня та жовтня-грудня 2013р. поставлено, а відповідачем прийнято природний газ, загальною вартістю 2342768,18 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу за вказаний період. Дані акти підписані повноважними представниками сторін Договору та скріплені їх печатками.

В пункті 6.1. Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Судом встановлено, що проплати за одержаний природний газ здійснювалися відповідачем всупереч строкам, визначених у п. 6.1. Договору.

З долученого відповідачем до матеріалів справи платіжного доручення №451 від 14.10.2014р. вбачається, що повне погашення боргу за Договором в розмірі 123810,00 грн. відбулося 28.10.2014р., про що свідчить відповідна відмітка органу казначейства на платіжному дорученні.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 4.4. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України» припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки позовна заява надійшла до суду 09.12.2014р., а заборгованість в розмірі 123810,00 грн. сплачена відповідачем ще 28.10.2014р., предмет спору в частині стягнення суми основного боргу станом на день порушення провадження у справі - 11.12.2014р. був відсутній.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача 123810,00 грн. основного боргу слід відмовити, а решта позовних вимог є такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже було зазначено вище судом, оплата за поставлений газ здійснювалася відповідачем із порушенням строку, обумовленого в п. 6.1. Договору, що в свою чергу не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до пункту 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього Договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається з долученого до позовної заяви розрахунку, позивач у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору просить суд стягнути з останнього 42542,28 грн. пені.

За змістом п. 1.7. Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Суд, проаналізувавши розрахунок пені зазначає, що такий проведений позивачем неправильно, всупереч приписам п. 1.7. вказаної Постанови, оскільки нарахування пені здійснювалося з 14 з числа місяця наступного за місяцем поставки газу (останній день, коли відповідач мав розрахуватися за товар), а не з наступного дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Перерахувавши заявлену до стягнення пеню, господарський суд відмічає, що така за його обрахунком складає 41970,22 грн.

При цьому, відповідач просить суд на підставі ст. 233 ГК України зменшити розмір пені, оскільки відповідач перебуває у скрутному фінансовому становищі.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зазначена стаття кореспондується з ч. 3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як зазначив Пленум ВГС України в пп. 3.17.4. п. 3.17. Постанови від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд, дослідивши наявність підстав, передбачених ст. 551 ЦК України для зменшення розміру штрафних санкцій, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач є комунальним підприємством, яке створене органом державної влади з метою забезпечення безперервного постачання населенню теплової енергії, не є фактичним споживачем газу, оскільки згідно п. 1.2. Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, враховуючи той факт, що станом на день подання позовної заяви відповідач повністю розрахувався за товар, беручи до уваги збитковість діяльності підприємства, яка підтверджується звітом про фінансові результати за 9 місяців 2014р., а також зважаючи на заявлені позивачем вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд здійснивши перерахунок пені вважає за можливе зменшити її розмір на 50% і стягнути з відповідача пеню в розмірі 20985,11 грн.

Нормами статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або

Як вбачається з позовної заяви, крім пені, позивач просить суд стягнути з відповідача 26448,53 грн. інфляційних втрат та 10420,18 три відсотки річних.

Перерахувавши інфляційні суд зазначає, що такі розраховані невірно, всупереч вимогам Інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», зокрема, інфляційні розраховувалися в сукупності за період, а не за кожен місяць окремо. Відтак, інфляційні втрати підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 25503,50 грн.

Здійснивши перерахунок 3% річних, господарський суд приходить до висновку, що річні підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 10282,55 грн., так як їх нарахування проведено позивачем всупереч п. 1.7. Постанови ВГС України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Суд звертає увагу сторін на те, що п. 4.3. Постанови Пленуму ВГС України від 21.02.2013р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача, пропорційно задоволеним вимогам.

Відтак, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам та з урахуванням вимог п. 4.3. вказаної Постанови.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради (82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Стрийська, 29А; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 20985,11 грн. пені, 25503,50 грн. інфляційних втрат, 10282,55 три відсотки річних.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства Стягнути з «Сколетеплоенерго» Сколівської міської ради (82600, Львівська обл., м. Сколе, вул. Стрийська, 29А; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 1555,08 грн. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 06.02.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.