ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" січня 2015 р.Справа № 924/1851/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Заярнюк І.В., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Горіндустрія ВС" Житомирська обл., м. Коростень

до приватного акціонерного товариства "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" Хмельницька обл., м. Шепетівка

про стягнення 64 144,83 грн. заборгованості

Представники сторін:

від позивача: Барановський І.І. - представник за довіреністю №395 від 01.08.2014 р.

від відповідача: Федорчук О.Г. - представник за довіреністю №1271 від 17.12.2014 р.

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою в якій просить стягнути з відповідача 64 144,83 грн., з яких 46 800,00 грн. основного боргу, 2 340,00 грн. штрафу, 6995,62 грн. пені, 942,41 грн. 3% річних та 7 066,80 грн. інфляційних нарахувань відповідно до договору поставки №ДГ-0000009 від 14.02.2014р.

Ухвалою господарського суду від 08.12.2014 року прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 24.12.2015.

В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання 24.12.2015 р. розгляд справи відкладено на 26.01.2015 р.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав. Подав заяву про часткову відмову від позову в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3 533,40 грн. Наполягає на задоволенні позовних вимог в частині стягнення 46 800,00 грн. основного боргу, 2 340,00 грн. штрафу, 3462,22 грн. пені, 942,41 грн. 3% річних та 7 066,80 грн. інфляційних нарахувань

Представник відповідача в судовому засіданні подав письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначає, що погоджується із заявленими позивачем основною заборгованістю в сумі 46800,0 грн., штрафом в сумі 2340,0 грн. та 3% річних в сумі 942,41 грн. З позовними вимогами в частині пені в розмірі 6 995,62 грн. та інфляційними нарахуваннями в сумі 7 066,80 грн. не погоджується.

У відповідності до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд, оцінивши подані сторонами по справі докази вважає за можливе прийняти рішення по суті.

Розглядом матеріалів встановлено.

14.02.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Горіндустрія ВС" та приватним акціонерним товариством "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" (покупець) укладено договір поставки товару №ДГ-0000009 за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у свою власність та оплатити товар.

Відповідно до п. 2.1. для купівлі та відгрузки Товару Покупець зобов'язаний надати Продавцеві Гарантійний лист та Довіреність.

Загальна вартість Договору складає вартість всіх партій Продукції, поставлених під час дії даного Договору, що підтверджується первинними документами (видаткових накладних).

Відповідно до п. 3.3. договору покупець здійснює оплату за товар по факту поставки. Розрахунки за поставлений товар здійснюється покупцем в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Договір набуває чинності з дати його укладення (підписання) сторонами та діє до 31.12.2014 року.

Згідно п. 5.3. Договору у випадку порушення (невиконання, неналежного виконання, несвоєчасного виконання) Покупцем строків (термінів) оплати Товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 5% (п'яти відсотків) від вартості (ціни) Товару, зазначеної у видаткових накладних.

Пунктом 5.4. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми невиконаного зобов'язання.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

16.02.2014 року позивачем на виконання умов договору було поставлено відповідачу плиту нерухому СМД 111 у кількості 2 штуки вартістю 46 800,0 грн., що підтверджується видатковою накладною №14 від 16.02.2014 р., товарно-транспортною накладною №1/16 від 16.02.2014 року та актом звіряння між постачальником та покупцем.

Гарантійним листом №117 від 14.02.2014 року перед поставкою товару відповідач зобов'язався оплатити поставлений товар в повному обсязі до 31.03.2014 року, або відвантаженням щебня фракції 5*20 жд вагонами по ціні 70 грн. з ПДВ за 1 тону (п. 2.5. Договору).

Відповідачем оплата за поставлений товар не проводилася.

04.06.14р. позивачем направлено відповідачу претензію №285 про сплату боргу за отримані плити, яка надіслана останньому 12.06.14р., проте залишена без відповіді.

Оскільки відповідачем в добровільному порядку борг в розмірі 46 800,00 грн. не сплачено, позивач звернуся із позовом до суду. Крім того, у зв'язку із порушенням відповідачем строків оплати отриманих плит СМД 111 ПАТ "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" нараховані та заявлені до стягнення 2 340,00 грн. штрафу, 6995,62 грн. пені, 942,41 грн. 3% річних та 7 066,80 грн. інфляційних нарахувань.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги таке:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до ст.11 та ст.509 ЦК України однією з підстав виникнення, цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто сплати боргу.

Згідно ст.712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ч.1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 ст.662 ЦК України, Продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк. Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено договір поставки, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання вчасно проводити розрахунки за отриманий товар, проте не виконав взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 46 800,00 грн.

Вказана заборгованість підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортною накладною, актом звіряння взаєморозрахунків. При цьому, відповідачем в повному обсязі визнано основну суму заборгованості в судовому засіданні, доказів про сплату боргу суду не подано, доводи позивача не спростовано.

Із врахуванням вищевикладеного, вимогу про стягнення з відповідача 46 800,00 грн. основного боргу суд вважає правомірною та такою, що відповідає фактичним обставинам справи.

Як слідує із матеріалів справи, позивачем заявлено до стягнення, крім основного боргу, також 2 340,0 грн. штрафу, 6995,62 грн. пені, 942,41 грн. 3% річних та 7066,80 грн. інфляційних нарахувань згідно поданих в матеріали справи розрахунків.

Щодо правомірності нарахованих позивачем сум судом до уваги приймається таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 230 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною другою ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.4. договору сторони передбачили, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми невиконаного зобов'язання.

В порядку ст. ст. 22, 78 ГПК України позивачем подано письмову заяву 26.01.2014 року про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 3533,40 грн. Судом роз'яснено наслідки відмови позивача від позову.

Положеннями ст. ст. 22, 78 ГПК України передбачено право позивача до прийняття рішення по справі відмовитись від позову, адресувавши суду відповідну письмову заяву.

Враховуючи вищенаведене, оскільки подана заява про відмову від позову в частині стягнення пені в сумі 3533,40 грн. не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, підписана уповноваженою особою, наслідки відмови від позову відомі позивачу, що ним підтверджено, вона приймається судом.

Відповідно до п. 4 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення пені в сумі 3533,40 грн. необхідно припинити відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України.

З врахуванням поданої заяви судом проведено перерахунок заявленої до стягнення пені із врахуванням п. 2.1. договору та чинного законодавства і встановлено, що пеня в розмірі 3 462,22 грн. обрахована позивачем в межах максимального можливого розміру, є правомірною та обґрунтованою.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати товару, Покупець зобов'язаний сплатити на користь Продавця штраф у розмірі 5% від вартості товару, зазначеної у видаткових накладних.

Тому, щодо стягнення з відповідача 2340,00 грн. грн. 5% штрафу, судом враховується, положення п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, відповідно до яких застосування штрафу як виду неустойки до грошового зобов'язання можливе у випадку встановлення його в укладеному сторонами договорі, притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Тому позовні вимоги в частині стягнення 5% штрафу визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеного позивачем нараховані 3% річних за період з 01.04.14 р. по 01.12.14 р. у розмірі 942,41 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 7 066,80 грн.

Судом враховується, що нарахування 3% річних за період з 01.04.14 р. по 01.12.14 р. та інфляційних за період з квітня по листопад 2014 року здійснені позивачем правомірно та в межах максимально можливого розміру.

Тому позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи відповідача викладені у відзиві на позов та підтримані представником в судовому засіданні, в частині невизнання нарахованої позивачем сум пені та інфляційних судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Отже, враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в сумі 46 800,00грн. основної заборгованості, 2 340,00 грн. штрафу, 3 462,22 грн. пені, 942,41 грн. 3% річних, 7066,80 грн. інфляційних витрат.

Згідно вимог ст.ст. 44,49 ГПК України судові витрати по справі підлягають покладенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст.1, 2, 45, 12, 33, 34, 49, п. 4 ст. 80, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Горіндустрія ВС" Житомирська обл., м. Коростень до приватного акціонерного товариства "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" Хмельницька обл., м. Шепетівка про стягнення 60 611,43 грн. задовольнити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Шепетівський гранкар'єр "Пронекс" (30400, вул. Гагаріна, 89, м. Шепетівка, Хмельницька обл., ) 46 800 (сорок шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок боргу, 2 340 (дві тисячі триста сорок) гривень 00 копійок штрафу, 3 462 (три тисячі чотириста шістдесят дві) гривні 22 копійки пені, 942 (дев'ятсот сорок дві) гривні 41 копійка 3% річних, 7066 (сім тисяч шістдесят шість) гривень 80 копійок інфляційних витрат та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок судового збору.

Видати наказ.

Відмову позивача від позову в частині стягнення 3 533,40 пені прийняти.

Провадження у справі №924/1851/14 в частині стягнення 3 533,40 грн. пені припинити.

Повний текст рішення складено 30.01.2015 р.

Суддя І.В. Заярнюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу (11500, вул. Франка, 3/9, м. Коростень, Житомирська обл.),

3 - відповідачу (30400, Хмельницька обл., м. Шепетівка вул. Гранітна,89).