РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/27089/14
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

про стягнення 21 016,85 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (представник за довіреністю №13 від 05.01.2015р..);

від відповідача: ОСОБА_2 (представник за довіреністю №61 від 17.11.2014р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" суми страхового відшкодування в розмірі 21 016,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, в судовому засіданні 27.01.2015р. представник відповідача позовні вимоги визнав повністю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2014р., прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, справі присвоєно №910/27089/14, розгляд було призначено на 20.01.2015р.

До суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про повернення пошкоджених деталей відповідачу, а від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов супровідний лист №7/2-28/35323 від 18.12.2014р. з додатком у відповідь на запит суду від 08.12.2014р.

В судове засідання 20.01.2015р. представник від відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2015р., розгляд справи відкладено на 27.01.2015р.

В судовому засіданні 27.01.2015р. судом було поставлено на обговорення клопотання відповідача про повернення пошкоджених деталей відповідачу.

Представник відповідача підтримав вказане клопотання та просив його задовольнити.

Представник позивача поклав вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про повернення пошкоджених деталей, прийшов до висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання відповідача з огляду на наступне.

У своєму клопотанні відповідач посилається на абзац 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р., відповідно до якого постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Суд зауважує, що предметом даного спору є відшкодування шкоди, а саме до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська охоронно-страхова компанія". Отже в даному випадку стягувачем є не безпосередньо потерпіла особа, а страхова компанія (позивач), яка набула права зворотної вимоги до відповідача.

За таких обставин, в межах розгляду даної справи, у суду відсутні підстави застосовувати положення абзацу 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 до правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем.

Крім того, постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992р. № 6 носить роз'яснювально-рекомендаційний характер. До того ж, особа, яка завдала збитки не позбавлена права звернутися до суду з самостійними вимогами до власника пошкодженого транспортного засобу про витребування пошкоджених деталей, що мають для нього певну матеріальну цінність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.09.2010р. у справі № 9/58-08.

В судовому засіданні 27 січня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем (страховик за Договором страхування) та ОСОБА_3 (надалі також - страхувальник) 06.10.2011р. було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №284001/1075221/11 (далі - Договір страхування), згідно з умовами якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля «Chery Jaggy», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

06.08.2013р. о 08 год. 30 хв., на перехресті вул. Київська - Червоноармійська, в м. Узин, Білоцерківського району, Київської області, ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Фольксваген - Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись по другорядній дорозі не надав перевагу в русі автомобілю «Chery Jaggy», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням гр. ОСОБА_3 та допустив з ним зіткнення, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 06.03.2014р. ОСОБА_4, за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №48С/08/13 складеного 16 вересня 2013р. та ремонтної калькуляції до нього, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Chery Jaggy», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП, складає 21 516,85 грн.

Відповідно до товарного чеку №146 від 06.08.2013р. на суму 600,00 грн. та товарного чеку №145 від 12.08.2013р. на суму 385,00 грн., страхувальником понесені витрати на оплату послуг евакуатора на загальну суму в розмірі 985,00 грн.

Відповідно до складеного позивачем ОСОБА_5 акту №00122603 від 10.10.2013р., розмір страхового відшкодування (з урахуванням вартості послуг евакуатора 500,00грн.) становить 21 949,39 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 21 949,39 грн. на підставі платіжного доручення №035828 від 15.10.2013р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 21 949,39 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом «Фольксваген - Транспортер», реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/3885660.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Як вбачається з матеріалів справи, страхувальником, відповідно до товарного чеку №146 від 06.08.2013р. на суму 600,00 грн. та товарного чеку №145 від 12.08.2013р. на суму 385,00 грн. понесені витрати за послуги евакуатора.

ОСОБА_5 актом №00122603 від 10.10.2013р. (п. 14), підтверджується відшкодування позивачем страховику вартості послуг евакуатора в розмірі 500,00 грн.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Матеріалами справи, а саме, звітом про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ №48С/08/13 складеного 16 вересня 2013р. та ремонтною калькуляцією до нього, підтверджується, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Chery Jaggy», реєстраційний номер НОМЕР_1, склала 21 516,85 грн.

Як зазначалось вище, на підставі платіжного доручення №035828 від 15.10.2013р. позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 21 949,39 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АС/3885660 розмір франшизи становить 1 000, 00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, з огляду на це, з відповідача має бути стягнуто 21 016,85 грн. (21 516,85 грн. (оцінена сума страхового відшкодування) - 1 000,00 грн. (франшиза) + 500,00 грн. (вартість послуг евакуатора)).

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених нормами діючого законодавства.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/27089/14 позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 21 016,85 грн.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (, адреса: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 145) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 70-А) суму страхового відшкодування в розмірі 21 016,85 грн. (двадцять одна тисяча шістнадцять гривень 85 копійок) та судовий збір у розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.02.2015р.

Суддя ОСОБА_6