ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" лютого 2015 р. Справа № 926/1924/14

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Газсервіс", м.Чернівці

до фізичної особи - підприємця Халавки Богдана Миколайовича, м.Чернівці

про стягнення поворотної фінансової допомоги в сумі 289765,36 грн.

суддя Дутка В.В.

представники

від позивача - Нечипоренко Ю.М., директор, Чернушка С.І., довіреність від 26.01.2015р.

від відповідача - Кучерява Н.М., довіреність від 15.08.2013р.

СУТЬ СПОРУ: товариство з обмеженою відповідальністю "Газсервіс" звернулося з позовом до фізичної особи - підприємця Халавки Богдана Миколайовича про стягнення поворотної фінансової допомоги в сумі 289765,36 грн.

Позов обґрунтований невиконанням відповідачем зобов'язань про повернення грошових коштів у сумі 100 000,00 грн., наданих позивачем згідно договорів про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 05.10.2009р., №2 від 04.11.2009р., №3 від 25.12.2009р. Відповідач частково сплатив 2000,00 грн., які надійшли на рахунок позивача 20.10.2014р., у зв'язку з чим борг складає 98 000,00 грн. За прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання нараховані 28652,00 грн. витрат від інфляції, 12388,36 грн. три процента річних та 150725,00 грн. пені.

Ухвалою від 24.12.2014р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 27.01.2015р.

Відповідач у відзиві від 23.01.2015р. просить суд застосувати позовну давність, яка вже минула, та прийняти рішення по справі про відмову в позові за спливом строку позовної давності.

У судовому засіданні 27.01.2015р. оголошувалась перерва до 05.02.2015р.

У судовому засіданні представники позивача просили задовольнити позов, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив таке.

Між фізичною особою - підприємцем Халавка Богданом Миколайовичем (Сторона 1) і товариством з обмеженою відповідальністю "Газсервіс" (Сторона 2) укладені у 2009р. три договори про надання поворотної фінансової допомоги №1 від 05.10.2009р. (25 000,00 грн. зів строком повернення до 05.10.2010р.), №2 від 04.11.2009р. (50 000,00 грн. зі строком повернення до 03.11.2010р.), №3 від 25.12.2009р. (25 000,00 грн. зі строком повернення до 25.12.2010р.) з однаковими за змістом умовами на загальну суму 100 000,00 грн.

Відповідно до п.2.3. договорів №1 від 05.10.2009р., №2 від 04.11.2009р., №3 від 25.12.2009р. (надалі - Договори ) допомога вважається наданою Стороною 2 з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок Сторони 1.

Згідно п.3.1. Договорів поворотна фінансова допомога надається терміном на 1 рік.

Допомога повертається Стороною 1 шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Сторони 2 (п.4.2. Договорів).

Сторони погодили у п.5.1. Договорів, що при порушенні Стороною 1 строку повернення Допомоги (п.3.2. Договорів) нею сплачується Стороні 2 пеня в розмірі 0,1 % від розміру Допомоги за кожний день прострочення. При цьому пеня на проценти не нараховується.

Пунктом 7.2. Договорів сторони встановили їх дію до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладені між сторонами Договори за своєю правовою природою є договорами позики.

Відповідно до визначення ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, на викання умов Договорів, позивач перерахував відповідачеві за договором №1 25 000,00 грн., згідно платіжного доручення від 06.10.2009р. №60, за договором №2 50 000,00 грн., згідно платіжного доручення від 03.11.2009р. №62, за договором №3 25 000,00 грн., згідно платіжного доручення від 28.12.2009р. №66.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до умов п.3.2., п.4.1. Договорів відповідач зобов'язувався повернути позивачеві 25 000,00 грн. за договором №1 - до 05.10.2010р., 50 000,00 грн. за договором №2 - до 03.11.2010р., 25 000,00 грн. за договором №3 - до 25.12.2010р.

Позивач з метою досудового врегулювання спору звернувся до відповідача з претензією від 10.09.2014р. №16 з проханням добровільно сплатити заборгованість.

Як стверджує позивач, згідно банківської виписки від 20.10.2014р. на рахунок позивача надійшли від відповідача кошти в сумі 500,00 грн. в рахунок погашення позики за договором №1, в сумі 1000,00 грн. в рахунок погашення позики за договором №2, в сумі 500,00 грн. в рахунок погашення позики за договором №3.

Враховуючи часткове погашення заборгованості, позивач звернувся до відповідача з претензією від 07.11.2014р. №25 про сплату залишку суми заборгованості, однак задоволення вимог не отримав.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні наведених вище приписів ГПК України не доведено суду відсутності заборгованості за Договорами.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договорами є правомірною.

За прострочення виконання грошового зобов'язання, позивач відповідно до ст. 625, просить стягнути 28652,00 грн. витрат від інфляції, 12388,36 грн. три процента річних, а також згідно п.5.1. Договорів, пеню в сумі 150725,00 грн.

Поряд з цим слід зазначити, що відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, заявив про сплив позовної давності щодо заборгованості, яка виникла внаслідок несвоєчасного повернення фінансової допомоги.

Згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Кодексу).

Судом встановлено, що позовна давність тривалістю у три роки для звернення до суду про стягнення боргу закінчилась за договором №1 - 05.10.2013р., за договором №2 - 03.11.2013р., за договором №3 - 25.12.2013р.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позивач не надав суду доказів переривання позовної давності.

Факт перерахування відповідачем на рахунок позивача 20.10.2014р. грошових коштів в сумі 2000,00 грн. для погашення позики за спірними Договорами не свідчить про переривання позовної давності, яка сплинула у жовтні, листопаді, грудні 2013р. відповідно.

За змістом п.4.4., 4.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом вище, позовна давність сплинула, доказів переривання перебігу позовної давності немає, а позов поданий до господарського суду Чернівецької області лише 24.12.2014р.

За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з спливом позовної давності.

Судовий збір у розмірі 5795,30 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 06.02.2015р.

Суддя В.В.Дутка