КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа№ 910/28080/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Ярмоленко Г.В., довіреність № б/н від 09.02.2015;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.12.2014 про повернення позовної заяви у справі № 910/28080/14 (суддя Пригунова А.Б.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" до товариства з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.12.2014 у справі № 910/28080/14 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" повернуто на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті вищезазначеної ухвали суд виходив з того, що позивачем не надано документів, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також подано копії документів не засвідчені належним чином.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 18.12.2014 скасувати, а справу № 910/28080/14 передати на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 09.02.2015 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач не скористався правом на участь свого представника в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

У будь-якому разі відкладення розгляду справи не можливе через сплив 15-ти денного строку, встановленого ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України для розгляду апеляційних скарг на ухвали господарського суду.

За наведених обставин, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Частиною 5 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду скасуванню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" до товариства з обмеженою відповідальністю "Вассма Рітейл" про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Звертаючись до суду з зазначеною вимогою позивачем не було надано оскаржуваного договору з підстав його відсутності у товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія".

Про це було зазначено в позовній заяві.

При цьому, з метою доведення обставин, на які посилається позивач ним було заявлено в позовній заяві клопотання про витребування, зокрема, копії оскаржуваного договору з Київського міського нотаріального архіву.

Суд першої інстанції повертаючи позовну заяву зазначив про те, що позивачем не доведено обставин, які б перешкоджали наданню необхідних документів самостійно товариством з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія".

Також, повернення позовної заяви мотивовано місцевим господарським судом неналежним засвідченням позивачем копій, наданих документів.

Так, суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що додані до позовної заяви документи не містять дати засвідчення, а також не вказано посадове становище особи, яка їх засвідчувала.

Наведені обставини, на думку суду, перешкоджають прийняттю позовної заяви до розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наведеними висновками господарського суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Позивач в позові наводить обставини на яких ґрунтується його вимога про визнання недійсним договору та посилається на докази, якими він їх обґрунтовує.

Також, позивач обґрунтовує неможливість надання суду певних доказів.

Так, зокрема позивач вказував, що колишній директор товариства Погонишев О.В. з часу його звільнення за рішенням загальних зборів від 12.03.2012 відмовляється передати новому директору певну документацію, зокрема, й спірні договори купівлі-продажу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя при підготовці справи до розгляду може зобов'язати сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребувати від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору.

Також, за приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо подані сторонами докази є недостатніми, господарський суд зобов'язаний витребувати від підприємств та організацій незалежно від їх участі у справі документи і матеріали, необхідні для вирішення спору.

Отже, якщо у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, така заява не може бути повернена з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України. У цьому випадку суддя в процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує необхідні докази від сторін, а у разі необхідності і у інших осіб. (Тим більше в позовній заяві було наведено обґрунтування неможливості самостійно подати такі докази та заявлено клопотання про їх витребування).

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України в п. 3.5 Постанові Пленуму від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Крім цього, у п. 3.3 даної постанови також зазначено, що суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 Господарського процесуального кодексу України з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

З огляду на викладене, наведені обставини, як не подання документів, так і засвідчення їх неналежним чином не можуть бути підставою для повернення позовної заяви.

Отже, у випадку неподання позивачем певних доказів суд мав їх витребувати від сторін або інших осіб, а також у разі засвідчення позивачем документів не належним чином, суд першої інстанції також мав запропонувати йому надати належним чином засвідчені копії.

Судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали наведеного не було враховано.

Натомість, місцевий господарський суд вдався до суто формального тлумачення пункту 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України та дійшов безпідставного висновку про наявність процесуальних підстав для повернення позовної заяви без розгляду, чим всупереч приписам статті 19 Конституції України, обмежив позивача у здійсненні прав, передбачених частиною 3 статті 129 Конституції України.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, оскільки застосування в даному випадку місцевим господарським судом пункту 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України є неправомірним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Тому, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню та відповідно справа № 910/28080/14 направленню для подальшого розгляду до господарського суду.

Пунктом 10 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у постанові в разі скасування чи зміни рішення повинно бути зазначено, зокрема, про новий розподіл судових витрат.

Відповідно до Закону України "Про судовий збір" позивачем за подання до суду апеляційної скарги було сплачено судовий збір у сумі 609 грн. 00 коп.

Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 Господарського процесуального кодексу України або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українська агрохімічна компанія" на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.12.2014 про повернення позовної заяви у справі № 910/28080/14 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 18.12.2014 у справі № 910/28080/14 скасувати.

3. Справу № 910/28080/14 передати до господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття позовної заяви в порядку, визначеному Розділом IX Господарського процесуального кодексу України.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко