ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

05.02.2015 Справа № 908/775/15-г

Суддя господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В., розглянувши позовну заяву Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України (01601, м. Київ, вул. Експланадна, б. 8/10)

до Державного підприємства «Петровський завод вугільного машинобудування» (83038, м. Донецьк, вул. Чусовська, б. 47)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державна фінансова інспекція України (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 4)

про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2015 р. в господарський суд Запорізької області надійшла позовна заява Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України про стягнення з Державного підприємства «Петровський завод вугільного машинобудування» збитків в сумі 5105666,74 грн. В якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, заявником вказано Державну фінансову інспекцію України.

Розглянувши зазначену позовну заяву господарський суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пунктів 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), виходячи з наступного.

Статтями 54 та 57 ГПК України встановлено вимоги щодо форми і змісту позовної заяви та комплектності документів, які повинні додаватися до неї. Зокрема, пунктами 2 та 3 ч. 1 статті 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, що подається до господарського суду, мають бути додані документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також документи які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України (п. 2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч.1 ст. 34 ГПК України).

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, в якості доказу сплати судового збору, позивачем було надано платіжне доручення № 366 від 24.12.2014 р. про сплату 73080,00 грн. судового збору.

Судом встановлено, що надане платіжне доручення не відповідає вимогам Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976 (далі - Інструкція).

Так, пунктом 3.1 Інструкції передбачено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

У додатку 8 до Інструкції наведені указівки щодо заповнення реквізитів розрахункових документів на паперових носіях. Згідно з цими вимогами на розрахункових документах ставляться підписи відповідальних осіб платника, які повноважні розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці із зразками підписів і відбитка печатки. В реквізиті «М.П.» платіжного доручення ставиться відбиток печатки, зразок якої заявлений платником банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки.

У разі перерахування коштів на рахунки клієнтів-отримувачів (фізичних та юридичних осіб), які відкриті в інших банках, розрахунковий документ засвідчується підписами керівника (його заступника) і головного бухгалтера (його заступника) банку або підписами уповноважених осіб згідно з внутрішніми нормативними документами банку та відповідального виконавця банку.

За приписами п. 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов'язково заповнює реквізити «Дата надходження» і «Дата виконання», а банк стягувача - «Дата надходження в банк стягувача» (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

В даному випадку, на платіжному дорученні № 366 від 24.12.2014 р. реквізити «підпис» та «печатка» платника не заповнені. Також, на зворотному боці платіжного доручення відсутня відмітка про зарахування коштів до Державного бюджету України. Крім того, дане платіжне доручення не засвідчене підписами керівника (або його заступника) і головного бухгалтера (або його заступника) банку.

На платіжному дорученні міститься лише печатка банку з підписом працівника банку без зазначення його посади та прізвища.

Таким чином, надане заявником платіжне доручення оформлене з порушенням вимог діючого законодавства та не може бути належним доказом сплати судового збору.

Частиною 1 статті 56 ГПК України визначено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

При цьому, слід відзначити, що в процесі підготовки та оформлення документів необхідно дотримуватись правил, які забезпечують їх юридичну силу.

Так, документ має юридичну силу за наявності обов'язкових для цього виду документа реквізитів. Зокрема, документи оформляються на бланках, мають встановлений комплекс реквізитів і відповідний порядок їх розташування, установлений Національним стандартом України.

Відповідно до п. 4.4 Національного стандарту України „Вимоги до оформлення документів" ДСТУ 4163-2003 р., затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. № 55, документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва організації, назва виду документа, дата, реєстраційний індекс документа, заголовок до тексту документа, текст документа, підпис.

Дата документа - це дата його підписання, затвердження, прийняття, зареєстрування, яку оформлюють цифровим способом. Реєстраційний індекс документа складають з його порядкового номера, який можна доповнювати за рішенням організації індексом справи за номенклатурою справ, інформацією про кореспондента, виконавця тощо (пункти 5.11 та 5.12 Національного стандарту України).

Державна служба гірничого нагляду та промислової безпеки України звернулася в господарський суд Запорізької області із позовною заявою, яка має вихідний номер 531/0/8-6/6/15 та датована 30.01.2015 року.

До позовних матеріалів в якості доказу направлення копії позовної заяви відповідачу надані оригінали фіскального чеку № 7595 від 30.12.2014 р. та Опис вкладення у цінний лист від 30.12.2014 р. Тобто, докази направлення відповідачу копії позовної заяви оформлені раніше, ніж складено саму позовну заяву, що є процесуально неможливим.

До того ж, надані суду оригінали поштової квитанції та Опису вкладення у цінний лист свідчать про факт направлення відповідачу копії позовної заяви за вих. № 8174/0/8-01/6/14 від 10.11.2014 р., тобто іншої позовної заяви.

Доказів направлення відповідачу саме позовної заяви за вих. 531/0/8-6/6/15 від 30.01.2015 р. - суду не було надано.

З урахуванням вищенаведеного, ані фіскальний чек № 7595 від 30.12.2014 р. ані Опис вкладення у цінний лист від 30.12.2014 р. не можуть розглядатись як належний доказ надсилання копії позовної заяви (вих. № 531/0/8-6/6/15 від 30.01.2015 р.) та доданих до неї документів відповідачу.

При цьому, належних доказів направлення третій особі копії позовної заяви заявником суду також надано не було. В якості доказу направлення копії позовної заяви третій особі, заявником було надано лише фіскальний чек № 1423 від 11.11.2014 р., який, з урахуванням вищевикладеного, не може бути прийнятий судом, як належний доказ направлення третій особі копії позовної заяви за вих. № 531/0/8-6/6/15 від 30.01.2015 р.

Таким чином, Державною службою гірничого нагляду та промислової безпеки України не надано доказів про надсилання відповідачу та третій особі копії позовної заяви з доданими до неї документами, що є безумовним порушенням приписів ст. 56 ГПК України.

Зазначені обставини перешкоджають суду вчинити передбачені нормами Господарського процесуального кодексу України дії по підготовці справи до судового розгляду та є підставами для повернення позовної заяви позивачу.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Згідно із пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі та не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

З огляду на вищевикладене, позовна заява Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Суд вважає за необхідне роз'яснити, що у відповідності до ч. 3 ст. 63 ГПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному звертанню з нею до господарського суду у загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись ст.ст. 54, 56, 57, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, м. Київ повернути без розгляду.

Додаток: позовні матеріали на 505 аркушах (в т.ч. оригінали: платіжне доручення № 366 від 24.12.2014 р. про сплату 73080,00 грн. судового збору, фіскальні чеки від 30.12.2014 р. та від 1Опис вкладення у цінний лист від 30.12.2014 р.).

Суддя М.В. Мірошниченко