ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 914/3790/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Княже місто" б/н б/д

на рішення господарського суду Львівської області від 18.12.2014р.

у справі № 914/3790/14

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна", м.Львів

до відповідача Львівського комунального підприємства "Княже місто", м.Львів

про стягнення страхового відшкодування 44270,70 грн.

представники сторін:

- від позивача - Попадюк М.В.

- від відповідача - Довгань А.О.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.12.2014р. у справі №914/3790/14 (суддя Долінська О.З.) задоволено позов приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Граве Україна" (надалі - ПрАТ «СК «Граве Україна», стягнуто з Львівського комунального підприємства (надалі - ЛКП) «Княже місто» на користь позивача 44270,70 грн. страхового відшкодування та 1827,00 грн. судового збору.

При прийнятті рішення суд виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням ЛКП "Княже місто" своїх обов'язків щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в тому числі і проведення робіт щодо прибирання з дахів будинків льодових бурульок, 19.03.2013 р. в м. Львові по вул. Герцена, 4 відбулося падіння снігу з даху будинку на застрахований автомобіль «Ford Focus», у зв'язку з чим ПАТ СК "Граве Україна" (страховик) виплатив належне страхове відшкодування страхувальнику в загальному розмірі 44270,70 грн. Зважаючи на наведене, позивач звернувся до відповідача з позовною заявою про відшкодування шкоди у зазначеному обсязі, яка, відповідно до положень ст.993, ч.1 ст. 1191ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", підлягає задоволенню.

Дане рішення оскаржив відповідач, оскільки вважає, що при його прийнятті суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просив рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в позові. Скаржник звернув увагу на ряд обставин, які, на його думку, виключають його відповідальність, зокрема: позивач не виконав обов'язку щодо повідомлення ЛКП «Княже місто» про настання страхового випадку; існують недоліки під час документування факту пошкодження автомобіля; матеріалами справи не підтверджується наявність вини працівників ЛКП; перевірку місця події проводили неналежні особи (працівники Галицького РВ м.Львова, а не ДАІ); огляд транспортного засобу проводився без участі відповідача.

Позивач вимог ухвали суду від 12.01.2015р. не виконав та не подав відзиву на апеляційну скаргу. Разом з тим, в матеріалах справи наявно достатньо доказів, а тому, відповідно до ст.75 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

30.07.2012р. між ПрАТ «СК «Граве Україна» (страховик) та Гульницьким Миколою Олексійовичем (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування «ГРАВЕ КАСКО» №0641.30-152.151 (далі - договір, а.с. 38-40) транспортного засобу марки «Ford Focus», державний номерний знак ВС9254СР (надалі - транспортний засіб).

19.03.2013р. в м. Львові по вул. Герцена, 4 відбулося падіння снігу з даху будинку на транспортний засіб страхувальника під час його стоянки, внаслідок чого автомобілю було спричинено механічні пошкодження. Вказана обставина підтверджується виданими Галицьким РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області довідкою від 28.03.2013р., листом вих. №67/4123 від 28.03.2013р., висновком по заяві гр. Гуляницького М.О. від 22.03.2013р., фотоматеріалами, що засвідчують факт події (а.с. 32-35).

20.03.2013р. Гульницький Микола Олексійович повідомив позивача про вказаний страховий випадок (а.с. 36).

Відповідно до умов договору, страховик повинен відшкодовувати страхувальнику шкоду, що трапилась в результаті події, а саме: падіння предметів - падіння або попадання сторонніх предметів (в т.ч. частин будівель, рекламних щитів, каміння, снігу, льоду, дерев) на поверхню автомобіля (п. 1.4. договору).

Вартість і перелік пошкодження застрахованого автомобіля визначено на підставі висновків експертного автотоварознавчого дослідження №4368/13 від 26.07.2013р. та №4368/13/1 від 29.07.2013р. (а.с. 18-20, 21-31), а також відображено в рахунках на оплату ремонтних робіт №000000080 від 0104.2013р. та № від 30.04.2013р. від ФОП Яріша Р.Б. (а.с. 16, 17).

На підставі укладеного договору страхування, заяви про виплату страхового відшкодування від 08.05.2013р. (а.с. 15) та відповідно до страхового акту №СНТ/00641.030-0152.0151/1 від 10.05.2013р. (а.с. 14), позивач виплатив належне страхове відшкодування страхувальнику в загальному розмірі 44270,70грн. шляхом перерахунку вказаних коштів ФОП Ярішу Р.Б., про що свідчать платіжні доручення №38796 від 15.05.2013р. та №38797 від 15.05.2013р. (а.с. 13).

26.02.2014р. ПрАТ СК "Граве Україна", в зв'язку з неналежним виконанням ЛКП "Княже місто" своїх обов'язків, передбачених п.п. 3.5.12, 4.5.7 "Правил утримання житлових будинків та прибудинкової території", звернулась до відповідача з письмовою вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 44270,70 грн. на підставі ст.ст.1166, 1191 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування». Однак дана претензія була залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду (а.с. 11, 12).

Судова колегія, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст.25 Закону України «Про страхування» встановлено, що здійснення страхувальником виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічне положення міститься в ст.993 ЦК України, яка встановлює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Приписами ч.2, ч.3 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач зобов'язаний забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичними особами на управляння майном, забезпечувати умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил, забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі.

Відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005р. №76 (п.п.3.5.12, 4.5.17), утримання житлового фонду передбачає виконання робіт, передбачених наказом Держжитлокомунгоспу України від 10.08.2004р. №150, в тому числі виконання робіт по скиданню з дахів та покрівель снігу та льоду.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем, будинок №4 по вул. Герцена у м. Львові перебуває на балансі та обслуговуванні ЛКП "Княже місто", а отже, на нього як на балансоутримувача майна, покладено обов'язок щодо утримання цього будинку, в тому числі і щодо проведення робіт з прибирання з даху будинку снігу, льодових бурульок.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано належних доказів виконання ним своїх обов'язків щодо прибирання снігу та льодових бурульок з даху будинку №4 по вул. Герцена у м.Львові станом на 19.03.2013р., хоча обов'язок доказування відсутності вини законодавством покладений саме на нього, а, отже, в суду немає підстав вважати доведеною відсутність вини відповідача у настанні страхової події.

Таким чином, падіння снігу з даху будинку на транспортний засіб страхувальника відбулося внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків, у зв'язку з чим він й несе обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої через неналежне виконання своїх обов'язків.

Колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду, що після сплати громадянину Гуляницькому М.О. суми страхового відшкодування по договору добровільного страхування «ГРАВЕ КАСКО» №0641.30-152.151 від 30.07.2012р., до ПрАТ СК "Граве Україна" перейшло право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування (44270,70 грн.).

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження скаржника про наявність у позивача обов'язку повідомити відповідача про факт настання страхового випадку та про огляд пошкодженого транспортного засобу, які ЛКП «Княже місто» наводить без посилання на жоден нормативно-правовий акт. Ні з положень ЦК України, ні з Закону України «Про страхування», ні з самого договору страхування не вбачається такого обов'язку страховика.

Суд звертає увагу на те, що позивач та Гуляницький М.О. належним чином виконали взяті на себе договірні зобов'язання щодо повідомлення про настання страхового випадку, надання для огляду пошкодженого транспортного засобу та відшкодування завданої внаслідок настання страхового випадку шкоди. Отже, неповідомлення відповідача про настання страхового випадку не тягне наслідку у вигляді відсутності в позивача права на звернення до суду із позовом про відшкодування завданої шкоди.

Суд також погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що працівники Галицького РВ м.Львова були належними особами, уповноваженими проводити перевірку місця події, оскільки пошкодження автомобілю були завдані не внаслідок ДТП. Твердження апелянта про те, що таку перевірку повинні були здійснювати працівники ДАІ - необґрунтовані.

Так само не беруться до уваги твердження, що працівники ЛКП встановлювали загороджувальну (сигнальну) стрічку, оскільки відповідач не подав жодного доказу в підтвердження цієї обставини. Наявності стрічки також не вбачається і з оглядових фотографій з місця події (а.с. 34-35).

Інші доводи скаржника суд вважає необґрунтованими, такими, що базуються на припущеннях, а отже, такими, що не спростовують законність оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в порядку ст.49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 18.12.2014р. у справі №914/3790/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства "Княже місто" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 06.02.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.