номер провадження справи 20/164/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 Справа № 908/6151/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа" (71600, Запорізька область, м. Василівка, вул. Шевченка, 85 А)

про стягнення 56 124,34 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Станішевський І.С. (дов. № 14-125 від 13.05.2014 р.);

Від відповідача - Антонов М.М. (директор, наказ №33 від 23.06.2014 р.)

Сорокіна О.С.(дов. № б/н від 09.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення 56 124,34 грн., із яких: 14650,15 грн. пені, 37 545,93 грн. штрафу, 2 930,03 грн. -3% річних, 998,23 грн. інфляційних втрат.

Автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл позову між суддями та визначено до розгляду судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 25.12.2014 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі №908/6151/14 до розгляду, присвоєно номер провадження 20/164/14, призначено судове засідання на 21.01.2015 р. На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 21.01.2015 р. оголошено перерву до 04.02.2015 р.

04.02.2015 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, просив стягнути з відповідача суму 56 124,34 грн., із яких: 14650,15 грн. пені, 37 545,93 грн. штрафу, 2 930,03 грн. -3% річних, 998,23 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані слідуючими обставинами. На виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 12/481-БО-13 від 28.08.2012р. позивач передав відповідачу протягом жовтня - грудня 2012 р. природний газ на загальну суму 1 548 446,89 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. Відповідач повністю виконав зобов'язання з оплати поставленого природного газу, однак всупереч п.п.1.1,6.1 договору неодноразово порушував строки оплати до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. На підставі ст.ст. 525, 526, 599, 610-612, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України просить позов задовольнити.

Відповідач з позовними вимогами погодився частково, у письмовому відзиві зазначив наступне. На момент оформлення акту приймання-передачі за спожитий у жовтні 2012 р. газ на суму 80671,34 грн. виникла передплата 310 000 грн., що є достатнім для своєчасної оплати за листопад. Остаточний розрахунок за листопад було прострочено всього на 7 днів. Остаточний розрахунок за спожитий у грудні 2012 р. газ був проведений до 18 березня 2013 р., що пов'язано з проведенням одночасної оплати по декількох договорах купівлі-продажу природного газу з метою отримання необхідних лімітів на опалювальний сезон. Отже, відповідач докладав зусиль щодо додержання умов договору. Відповідач заперечує щодо інфляційних втрат в сумі 309,97 грн. за листопад 2012 р., оскільки законодавством не передбачено нарахування інфляційних втрат за 7 днів прострочення. Вважає, що здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат не відповідає вимогам, встановлених Постановою Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. Із посиланням на ст.ст. 611, 625 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 231 ГК України вважає неправомірним нарахування штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу, так як порушене зобов'язання має грошовий характер. Також відповідач надав свій контррозрахунок 3% річних, оскільки термін прострочення грошового зобов'язання відповідно до умов п.6.1 договору починається з 15 числа місяця, а не 14. Щодо стягнення пені не погоджується у повному обсязі, так як, на думку відповідача, у договорі взагалі не зазначено та не передбачено розмір пені, оскільки ставка НБУ є величиною змінною. Крім того, у письмовому відзиві, отриманого судом 21.01.2015 р., та в окремому клопотанні, отриманого судом 02.02.2015 р., із посиланням на ст.ст. 549, 551,611, 614 ЦК України, ст.ст. 175, 216-218, 230, 233 ГК України, ст. 83 ГПК України, ст. 137,1 Податкового кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України № 444 від 10.09.2014 р. "Про внесення змін до Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, просить у разі задоволення позову зменшити розмір заявлених штрафних та фінансових санкцій максимально на 99,9%. Клопотання мотивовано, зокрема, тим, що на момент звернення з позовом у відповідача була відсутня заборгованість за договором, а у позивача відсутні збитки, завданні невиконанням зобов'язань відповідачем. Допущення прострочення виконання зобов'язання виникло з об'єктивних причин у зв'язку з великою, постійно існуючою дебіторською заборгованістю споживачів (бюджетних організацій та населення міста) за послуги з теплопостачання, від надходження яких і здійснюється платежі за поставлений природний газ; а також відсутні джерела покриття штрафних та фінансових санкцій. Відповідно до звіту про фінансові результати за 2012 рік чистий дохід від реалізації продукції складає 8 763,1 тис. грн., чистий фінансовий результат (прибуток) склав 182,7 тис. грн.. Але дохід від реалізації товарів визначається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар, дохід від надання послуг та виконання робіт - датою складення акта. Отже, прибуток є віртуальним і це фактично лише вартість відпущених житлово-комунальних послуг споживачам. Фактичний дохід підприємство отримає лише після 100% сплати споживачів за отримані послуги. За 2012 фінансовий рік підприємство недоотримало дохід (дебіторська заборгованість) на суму 910,2 тис.грн., загальна дебіторська заборгованість станом на 01.01.2013 р. складає 1230,0 тис. грн

Позивач надав письмове заперечення на відзив відповідача (вх. № 0906/3922 від 03.02.2015 р.), в якому зазначено, що позивач заявляє до стягнення 7% штрафу не на підставі ст. 231 ГК України, а на підставі п.7.2 договору №12/481-БО-13. Розмір пені передбачений в п.7.2 договору. Позивач заявляє, що всупереч ст. 33 ГПК України, частина обставин, на які посилається відповідач як на підставу свого клопотання про зменшення розміру неустойки є недоведеними. НАК "Нафтогаз України" має стратегічне значення для економіки і безпеки країни. За спірним договором постачався імпортований природний газ, який закуповує позивач за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки, аж до припинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 01 січня 2006 року та відбулося 01 січня 2009 року. Бюджетом України та фінансовим планом НАК "Нафтогаз України" не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотками 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених втрат є стягнення з боржників пені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

28.08.2012 р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (продавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Василівкатепломережа" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу природного газу №12/481 -БО-13, згідно з яким продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ на умовах цього договору (п. 1.1 договору). Газ використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п.1.2).

Відповідно до п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. Крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ 2%, податок на додану вартість за ставкою 20%, тариф на транспортування 305,60 грн., ПДВ -20% -61,12 грн., всього з ПДВ 366,72 грн. До сплати за 1000 куб.м природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.

У матеріалах справи маються підписані сторонами за період з жовтня 2012 р. по грудень 2012 р. копії актів приймання-передачі природного газу, відповідно до яких позивач передав, а відповідач прийняв природний газ (разом із вартістю транспортування) на загальну суму 1 548 446,89 грн. (акт від 30.11.2012 р. за спожитий у жовтні газ на суму 80671,34 грн., акт від 30.11.2012 р. за спожитий у листопаді газ на суму 554 313,05 грн., акт від 31.12.2012 р. за спожитий у грудні газ на суму 913 462,50 грн.).

Згідно з платіжним дорученням, копії яких долучені до матеріалів справи, довідкою про операції та довідкою про сальдо відповідач остаточно розрахувався за спожитий у жовтні 2012 р. газ 14.11.2012 р.; за спожитий у листопаді - 21.12.2012 р., за спожитий у грудні - 18.03.2013 р.

Обґрунтовуючи вимоги несвоєчасністю розрахунків за поставлений у період з жовтня по грудень 2012 р. включно природний газ за договором № 12/481 -БО-13 від 28.08.2012 р., позивач у грудні 2014 р. звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 14650,15 грн. пені, 37 545,93 грн. штрафу, 2 930,03 грн. -3% річних, 998,23 грн. інфляційних втрат.

Як слідує із матеріалів справи, сторонами у договорі № 12/481-БО-13 обумовлено порядок здійснення розрахунків за природний газ. Відповідно до п. 6.1 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставами виникнення зобов`язання (правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку), зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, крім випадків, передбачених законом. Аналогічний припис містить п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 692 ЦК покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Правові наслідки порушення грошового зобов'язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Як вбачається із розрахунку позивача, платіжних доручень, довідки про операції та довідкою про сальдо, з урахуванням попередньої оплати відповідач остаточно розрахувався за спожитий у жовтні 2012 р. газ 14.11.2012 р., тому за жовтень позивач не нарахував і не заявив до стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат. Тобто, фактично предметом спору є стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3% річних за порушення зобов'язань за листопад і грудень 2012 р.

Відповідач факт порушення грошового зобов'язання за листопад і грудень 2012 р. визнав.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - постанова Пленуму) роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 998,23 грн., в тому числі 309,97 грн., нараховані за зобов'язаннями листопада 2012 р. за грудень 2012 р. на суму боргу 154 984,39 грн., та 688,26 грн., нараховані за зобов'язаннями грудня 2012 р. за січень-лютий 2013 р.

У п. 3.2 постанови Пленуму роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р. Також у п.1.9 постанови Пленуму роз'яснено: якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Умовами договору № 12/481-БО-13 сторони визначили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Тобто, прострочення виконання зобов'язання настає 14 числа.

У пункті 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Отже, день фактичної сплати суми боргу не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Згідно з актом приймання - передачі природного газу за листопад оплата повинна бути здійснена відповідачем до 14 грудня 2012 р. Із урахуванням попередньої оплати станом на 14.12.2012 р. борг становив 184 984,39 грн., який погашався частинами 14.12.2012 р., 18.12.2012 р., 19.12.2012 р. Відповідач фактично розрахувався 21 грудня 2012 р., тобто на останній день грудня 2012 р. боргу вже не існувало, тому нарахування позивачем втрат від інфляції в сумі 309,97 грн. за 7 днів грудня є неправомірним.

Оплата за спожитий у грудні 2012 р. газ повинна бути здійснена до 14 січня 2013 р. Станом на 14.01.2013 р. із урахуванням попередніх часткових оплат борг відповідача становив 612 928,75 грн., який також погашався частинами 29.01.2013 р., та протягом березня 2013 р. Відповідач остаточно розрахувався 18.03.2013 р. На останній день січня 2013 р. (31 січня) борг становив 536 370,39 грн. У період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто лютий 2013 року, мала місце дефляція (99,0), отже, інфляційні втрати за спожитий у грудні 2012 р. борг також відсутні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем необґрунтовано заявлені до стягнення 998,23 грн. інфляційних втрат, тому в позові в цій частині відмовляється.

Також позивачем заявлено до стягнення 2 930,03 грн. -3% річних, нарахованих за періоди з 14.12.2012 р. по 21.12.2012 р. включно та з 14.01.2013 р. по 18.03.2013 р. включно.

Враховуючи, що зобов'язання вважається припиненим саме з дати надходження грошових коштів, перевіривши розрахунок 3% річних, заявлених до стягнення, судом встановлено, що позивач допустив помилки, оскільки включив у розрахунок і дні фактичної оплати. Крім того, оскільки відповідач платив борг частинами, у розрахунку початкову суму періоду нарахування визначено неправильно. Так, 14.12.2012р. відповідач сплатив 30000 грн. і сума боргу зменшилась в цей день до 154 984,39 грн., отже нарахування 3% річних за один день 14.12.2012 р. на суму боргу 184 984,39 грн. неправильно. У зв'язку з оплатою 29.01.2013 р. суми 76558,36 грн. і зменшенням таким чином суми боргу до 536370,39 грн., кількість днів прострочення суми 612 928,75 грн. становить 15 днів з 14.01.2013 р. по 28.01.2013 р. Відповідно до перерахунку, здійсненого судом, з відповідача стягується сума 2 864,49 грн. 3% річних (79,08 грн. за період з 14.12.2012 р. по 20.12.2012 р. + 2785,41 грн. за період з 14.01.2013 р. по 17.03.2013 р.).

Позивач також просить стягнути суму 14650,15 грн. пені (за періоди, аналогічні 3% річних), та 37 545,93 грн. штрафу.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 2 ст. 343 ГК України встановлено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У пункті 7.2 договору сторони визначили, що у разі невиконання покупцем п.6.1 умов договору він зобов'язується сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Штрафними санкціями, відповідно до ст. 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, розмір пені сторонами визначено - подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Крім того, розмір штрафу за порушення грошового зобов'язання - 7 % від суми простроченого платежу, встановлено п.7.2 договору за взаємною домовленістю сторін, і саме на підставі умов договору, а не ч.2 ст.231 ГК України позивач заявив до стягнення 37 545,93 грн. штрафу.

Тобто, суд спростовує заперечення відповідача. Штраф та пеня є мірою відповідальності за невиконання/неналежне виконання грошового зобов'язання. При вирішенні питання про застосування неустойки (штрафу та пені) слід з'ясувати факт невиконання чи неналежного виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Статтею 617 даного Кодексу визначені підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Так, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Як зазначалося вище, факт порушення зобов'язання судом встановлений, відповідач підтвердив неналежне виконання грошового зобов'язання зі свого боку. Таким чином, у суду відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у частині нарахування пені та штрафу.

Перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що у розрахунку позивач допустив помилки, аналогічні помилкам, вказаним вище щодо розрахунку 3% річних, оскільки включив у розрахунок і дні фактичної оплати. Крім того, оскільки відповідач платив борг частинами, у розрахунку пені початкову суму періоду нарахування визначено неправильно. Відповідно до перерахунку, здійсненого судом, із відповідача стягується сума 14 322,44 грн. пені (395,44 грн. за період з 14.12.2012 р. по 20.12.2012 р. + 13 927 грн. за період з 14.01.2013 р. по 17.03.2013 р.).

Розрахунок 7% штрафу у розмірі 37 545,93 грн. позивачем є вірним, тому позовні вимоги в цій частині заявлено обґрунтовано.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки (пені, інфляційних нарахувань, 3% річних, штрафу на загальну суму 56124,34 грн.) максимально на 99,9%, суд вважає за необхідне клопотання відповідача задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3 частини 1 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд враховує, що загальними засадами цивільного законодавства згідно з ст. 3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Як було встановлено судом, відповідачем вперше допущене порушення зобов'язання з оплати за отриманий газ у листопаді та грудні 2012 р. При цьому, він приймав заходи щодо своєчасної оплати - систематично, частково здійснював переплату протягом жовтня та листопада 2012 р. Відповідач є підприємством, яке надає послуги з теплопостачання в м. Василівка Запорізької області. Відповідно до положень статуту ПАТ «Василівкатепломережа» основним видом діяльності підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії тепловими мережами та надання послуг із централізованого опалення житловому фонду та підприємствам, установам, організаціям. У теперішній час триває опалювальний період, і відповідач повинен здійснювати поточні платежі за природний газ для сталого постачання теплом всіх споживачів, у тому числі населення, бюджетні установи. Мається дебіторська заборгованість перед відповідачем за спожиту теплову енергію, зокрема, була наявна дебіторська заборгованість також у 2012 році. Суд вважає доводи, викладені відповідачем у письмовому відзиві та у клопотанні про зменшення розміру неустойки винятковими, та вважає за необхідне зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 50%, з відповідача стягується сума 18772,97 грн. штрафу. При цьому суд бере до уваги, що законом не передбачено право суду зменшувати 3% річних, оскільки вони не відносяться до штрафних санкцій. Згідно з представлених позивачем Звіту про фінансові результати за 2013 рік, 9 місяців 2014 року, балансу на 31.12.2013 р., 30.09.2014 р. позивач мав непокритий збиток, короткострокові кредити банків. Тому суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, не вбачає підстав для зменшення пені, а розмір штрафу зменшується, оскільки прострочення оплати понад 30 днів мало місце лише один раз і борг погашений 18.03.2013 р .

Таким чином, позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати суд вважає за необхідне покласти повністю на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа" (71600, Запорізька область, м.Василівка, вул. Шевченка, 85 А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) суму 2 864 (дві тисячі вісімсот шістдесят чотири) грн.49 коп. -3% річних, суму 14 322 (чотирнадцять тисяч триста двадцять дві) грн. 44 коп. пені, суми 18 772 (вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят дві) грн. 97 коп. штрафу, суму 1827 (тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 09 лютого 2015 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення (підписання) у повному обсязі.