РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015Справа № 910/27269/14

За позовомПублічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"
доДержавної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд"
простягнення 152 730,47 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Деруга Н.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:Пронін О.А. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (надалі - ПАТ "Аграрний фонд") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд" (надалі - ДСБУ "Аграрний фонд") про стягнення 152 730,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.06.2011 р. між ТОВ "Новоодеський елеватор" та ДСБУ "Аграрний фонд" було укладено Договір складського зберігання зерна №265/11 в порушення умов якого відповідач взятого на себе зобов'язання з своєчасної та повної оплати послуг зберігання неналежним чином не виконав у зв'язку із чим за відповідачем виникла заборгованість у розмірі 152 730,47 грн., право вимоги сплати якої позивачем набуто згідно Договору про відступлення права вимоги №458-05/14 від 04.11.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.12.2014 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.01.2015 р.

28.01.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано письмові пояснення та на виконання вимог ухвали суду від 08.12.2014 р. витребувані документи.

28.01.2015 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано письмові пояснення по справі згідно змісту яких позовні вимоги визнає в повному обсязі при цьому, вказує на неможливість здійснити оплату за послуги зберігання у зв'язку із відсутністю належного фінансування.

В судовому засіданні 28.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності (ст. 957 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.06.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новоодеський елеватор" (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) було укладено Договір складського зберігання зерна №265/11, відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці (об'єкта державного цінового регулювання), якість якої відповідає діючим ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на картку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених договором умовах і у встановлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

За умовами п. 4.3 Договору розмір відшкодування витрат на зберігання за тонну за 30 календарних днів становить 17,50 грн.

За своєю правовою природою правочин є договором складського зберігання, який підпадає під правове регулювання норм статей 956-966 Цивільного кодексу України.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір №265/11 від 09.06.2011 р. як належну підставу у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України для виникнення у відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків зі зберігання зерна.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 961 Цивільного кодексу України зазначено, що товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

За умовами п. 3.1 Договору зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання, видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання та повернути зерно за першою вимогою поклажодавця.

Як свідчать матеріали справи, на підставі Договору Аграрним фондом було передано, а ТОВ "Новоодеський елеватор" прийнято на зберігання зерно, про що складено складські квитанції №252, №253, №254 від 31.07.2013 р., №268 від 07.08.2013 р., №399, №391, №392, №396 від 09.09.2013 р., №456, №457 від 23.09.2013 р., №476, №483, №479, №484 від 27.09.2013 р. та №1008, №1011 від 25.02.2014 р.

З наданих позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог документів вбачається, що ТОВ "Новоодеський елеватор" здійснювало зберігання вказаного вище зерна у період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014 р., про що було складено акти виконаних робіт до Договору складського зберігання на загальну суму 152 730,47 грн.

У свої письмових поясненнях Аграрний фонд зазначив, що всі акти виконаних робіт поклажодавець отримував, проте, вказані первинні бухгалтерські документи не було передано до Державної казначейської служби України через відсутність фінансування.

Судом прийнято до уваги, що жодних заперечень з приводу належного виконання ТОВ "Новоодеський елеватор" своїх обов'язків за вказаним вище правочином відповідачем не висловлено та доказово не підтверджено.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи документи, приймаючи до уваги відсутність у відповідача, як поклажодавця за Договором заперечень з приводу належного виконання зерновим складом своїх господарських зобов'язань, суд дійшов висновку, що ТОВ "Новоодеський елеватор" було належним чином здійснено зберігання зерна за договором №265/11 від 09.06.2011 р. у період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014 р. на загальну суму 152 730,47 грн.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За умовами п. 4.1 Договору розрахунки відшкодування витрат, по зберіганню проводяться у грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість за рахунок бюджетних коштів.

Розмір відшкодування витрат на зберігання за тонну за 30 календарних днів становить 17,50 грн. (п. 4.3 Договору).

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна, як об'єкту державного цінового регулювання.

Як вказувалось вище, відповідачем у письмових поясненнях №41-07/76 від 27.01.2015 р. факт отримання актів виконаних робіт за період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014 р. на загальну суму 152 730,47 грн. підтверджено та зазначено, що останні були залишені без погодження через відсутність бюджетних коштів для внесення плати.

Наразі, господарський суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність поклажодавця і ніяким чином не нівелює обов'язку останнього виконати свої грошові зобов'язання за Договором №265/11 від 09.06.2011 р.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові від 15.05.2012 р. Верховного Суду України по справі №11/446 та в рішенні від 18.10.2005 р. Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України").

За таких обставин, приймаючи до уваги наведе вище, з огляду на всі фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку, що строк оплати послуг зі складського зберігання за Договором №265/11 від 09.06.2011 р. за період з 01.03.2014 р. по 30.09.2014 р. на загальну суму 152 730,47 грн. настав.

Проте, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази внесення Аграрним фондом оплати за надані у вказаний вище період послуги зі складського зберігання зерна. Наявність заборгованості з оплати зберігання за Договором на загальну суму 152 730,47 грн. також підтверджена відповідачем у письмових поясненнях №41-07/76 від 27.01.2015 р. та у судовому засіданні 28.01.2015 р.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у Аграрного фонду на підставі Договору виникло грошове зобов'язання в розмірі 152 730,47 грн., а у ТОВ "Новоодеський елеватор" виникло право вимагати його виконання.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Із статті 513 цього Кодексу вбачається, що правочин стосовно заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи, 04.11.2014 р. між ТОВ "Новоодеський елеватор" (первісний кредитор) та ПАТ "Аграрний фонд" (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №458-05/14, відповідно до п. 2.1 якого первісний кредитор передає належне йому право вимоги виконання зобов'язання боржником, що виникло за договором складського зберігання зерна №265/11 від 09.06.2011 р., а новий кредитор приймає це право вимоги.

Під зобов'язаннями боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов'язання) в сумі 152 730,47 грн., що виник на підставі основного договору (п. 2.2 Договору №458-05/14 від 04.11.2014 р.).

У пункті 3.1 вказаного Договору сторони погодили, що за передане право вимоги до боржника новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію в розмірі 152 730,47 грн. в строк до 01.12.2014 року. Як свідчать матеріали справи, новим кредитором було сплачено вказану компенсацію 04.11.2014 р., що підтверджується банківською випискою з рахунку ПАТ "Аграрний фонд".

З пункту 6.1 Договору відступлення права вимоги вбачається, що останній є укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань.

За таких обставин, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір №455-05/14 від 04.11.2014 р. як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача права вимоги до відповідача.

Як свідчать наявні в матеріалах справи документи, позивач звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості за Договором №265/11 від 09.06.2011 р., про що свідчить лист №2970 від 14.11.2014 р.

Проте, у листі 41-07/1884 від 25.11.2014 р. Аграрний фонд зазначив, що заборгованість буде погашена лише після надходження грошових коштів з Державного бюджету України.

З метою повного та всебічного розгляду всіх обставин справи, судом ухвалою від 08.12.2014 р. було зобов'язано відповідача надати докази виконання ним своїх грошових зобов'язань за Договором №265/11 від 09.06.2011 р.

Як вказувалося вище, у письмових поясненнях №41-07/76 від 27.01.2015 р. відповідач підтвердив наявність заборгованості та заявив про визнання ним у повному обсязі позову ПАТ "Аграрний фонд".

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно з ч. 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на встановлені вище обставини справи, враховуючи, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, а дії відповідача щодо визнання позову не суперечать законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, господарський суд приймає визнання позову відповідачем та задовольняє позовні вимоги ПАТ "Аграрний фонд" до ДСБУ "Аграрний фонд" про стягнення заборгованості в розмірі 152 730,47 грн.

Судовий збір згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державної спеціалізованої бюджетної установи "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б. Грінченка, 1; ідентифікаційний код 38926880) заборгованість у розмірі 152 730 (сто п'ятдесят дві тисячі сімсот тридцять) грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3.Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 02.02.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко