ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2015 року Справа № 904/6687/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Барицької Т.Л.,
Гольцової Л.А.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.11.2014
у справі№904/6687/14 господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо -будівельне управління"
доДочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Філія "Новомосковський райавтодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України"
про стягнення 98 855,28 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з'явився;

- відповідача Галасун І.І., Фрейдун О.М.;

- третьої особи повідомлений, але не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2014 у справі №904/6687/14 (суддя Рудовська І.А.) задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо - будівельне управління" до Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України", третя особа: Філія "Новомосковський райавтодор" Дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" про стягнення 98 855,28 грн.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 (судді: Виноградник О.М., Джихур О.В., Лисенко О.М.) вказане рішення скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" (надалі скаржник/позивач/ТОВ "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління"), не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Учасники судового процесу належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши застосування норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 98 855,28 грн. за договором поставки від 27.05.2010 №628, укладеним між КП "Альянс" та Дочірнім підприємством "Дніпропетровський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України", право вимоги за яким перейшло до позивача від КП "Альянс" за договором про відступлення права вимоги від 20.03.2012 №20/03-4.

Підставами позову є невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки в частині здійснення розрахунків за отриману продукцію, чим порушено ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 629 ЦК України.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача заборгованість у розмірі 98 855,28 грн., встановив, що 27.05.2010 між КП "Альянс" та відповідачем у справі був укладений договір поставки №628, відповідно до якого постачальник - КП "Альянс", в порядку та на умовах цього договору, зобов'язався продати (передати у власність) покупцеві (відповідачу), а покупець купити (прийняти та оплатити) наступну продукцію: фарба для розмітки автомобільних доріг АК-2С та склокульки.

Факт виконання КП "Альянс" своїх зобов'язань за договором, та отримання відповідачем товару від КП "Альянс" підтверджується наявною в матеріалах справи накладною №1448 від 15.06.2010.

Пунктом 5.2. договору сторони узгодили, що покупець здійснює оплату товару, визначену у заявці, у термін не менше 30 календарних днів з дати поставки цього товару.

20.03.2012 між КП "Альянс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" (позивач) укладений договір про відступлення права вимоги №20/03-4, відповідно до умов якого, КП "Альянс" (первісний кредитор) відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" (новий кредитор) набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, за договором поставки №628 від 27.05.2010, в тому числі, й право вимагати від боржника сплати грошових коштів.

Встановивши вищенаведені обставини, керуючись ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526, 712 ЦК України, ст.ст. 33, 34 ГПК України, задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача 98 855,28 грн.

Апеляційний господарський суд, скасував рішення місцевого господарського суду та прийняв нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог, при цьому виходив з наступного.

Пунктами 3.1-3.5 розділу 3 договору сторони домовились, що "постачальник" зобов`язується поставити "покупцеві" товари за цим договором у строк протягом 2 днів з часу подання відповідної заявки "покупця"; безпосереднім одержувачем товару є філія "покупця", представники якої діють на підставі довіреності та Положення про філію; "постачальнику", за погодженням з "покупцем", надається право дострокової поставки товарів, причому "покупець" зобов'язаний прийняти товар і своєчасно оплатити його вартість на умовах цього договору; поставка товарів здійснюється шляхом самовивозу товару філією "покупця", представники якої діють на підставі довіреності та Положення про філію; датою поставки вважається дата отримання товару філією "покупця"; на товари, що поставляються "постачальник" зобов`язаний представити наступні товаросупроводжувальні документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну, сертифікат якості виробника продукції, податкову накладну, товарно-транспортну накладну.

Оскільки відповідач заперечував факт отримання від КП "Альянс" товару за договором поставки №628, а матеріали справи не містять ані рахунку-фактури, ані заявок покупця на отримання товару, суд апеляційної інстанції витребував у позивача оригінали вказаних документів. Позивачем не було надано вказаних документів; стосовно ж оригіналу довіреності на отримання матеріальних цінностей №313951 та накладної №1448, то, як пояснив позивач, оригінали вказаних документів вилучені слідчими органами, що підтверджується листом від 10.02.2014 Головного управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим № 212/7/09. В той же час, протоколів виїмки зазначених доказів позивач не надав, а лист від 10.02.2014 № 212/7/09 не містить будь-яких посилань на такі протоколи (номери, дати тощо).

Встановивши наведені обставини, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про недоведення позивачем факту поставки товару відповідачу за допомогою належних та допустимих доказів на заявлену до стягнення суму, якими (доказами) можуть бути оригінал довіреності та накладної.

Спростовуючи доводи позивача про внесення змін до договору про відступлення права вимоги змін в частині надання первісному кредитору права на передання новому кредитору копії доказів, які підтверджують право вимоги до боржника, суд апеляційної інстанції послався на ст.ст. 33, 34 ГПК України, якими передбачений обов'язок доказування обставин та фактів, на які посилається особа. Крім того, суд зазначив, що "усі негативні правові наслідки щодо позбавлення (звуження) прав "нового кредитора" за його згодою, вимагати від "первісного кредитора" надання документів, які засвідчують право вимоги (ст.ст.517, 519 ЦК України), зокрема, оригіналів документів, слід покласти на позивача.

Вищий господарський суд України не може погодитися із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, з огляду на таке.

Стосовно винесеної судом апеляційної інстанції постанови та висновків, покладених в її основу колегія суддів зазначає.

Так, як вказувалося вище, одним із висновків суду апеляційної інстанції про відмову у позові, став висновок про недоведеність позивачем здійснення поставки відповідачу товарів, визначених у договорі поставки №628 у зв'язку з ненаданням оригіналів документів, що підтверджують факт такої поставки та покладенням саме на позивача як нового кредитора по відношенню до відповідача відповідальності щодо погодження з первісним кредитором (КП "Альянс") передачі останнім не оригіналів документів відповідно до статей 517, 519 ЦК України на підтвердження вимог до відповідача, а копій цих документів.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Приписами ст. 1 Закону України "Про інформацію" визначено, що документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі; інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 627 ЦК України унормовано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судами, КП "Альянс" та позивач додатковою угодою від 05.04.2012 до договору про відступлення права вимоги №20/03-4, керуючись принципами свободи договору та визначенні його умов, погодили, що первісний кредитор (КП "Альянс") зобов'язаний передати новому кредитору документи (оригінали чи копії при неможливості надати оригінали), що підтверджують право вимоги до боржника (відповідача) до 01.01.2014.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Пунктом 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07 квітня 2003 N55, визначено, що відмітка про засвідчення копії документа

складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В той же час, суд апеляційної інстанції, роблячи висновок про недоведеність позивачем факту поставки КП "Альянс" відповідачу товару (фарби та склокульок) і відповідно, факту переходу до позивача права вимоги за договором поставки, по-перше, належним чином не обґрунтував свій висновок про необхідність підтвердження вказаних фактів (поставки та переходу права вимоги) тільки оригіналами довіреності на отримання матеріальних цінностей та накладної, при узгодженні КП "Альянс" та позивачем достатності надання копій вказаних документів для підтвердження переходу права вимоги до позивача за договором поставки №628 (що не суперечить ст. 517 ЦК України, приписи якої не вимагають надання новому кредитору підтверджуючих документів лише в оригіналі) та наявності в матеріалах справи копій зазначених документів, оформлених відповідно до ст. 36 ГПК України; по-друге, суд апеляційної інстанції не врахував наявності постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2013 у справі № 804/5529/13-а; по-третє, в силу обов'язку сторони довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України), відповідачу, який стверджує про неотримання визначеного договором поставки №628 товару, також слід було надати докази на підтвердження таких доводів, а суду - дослідити відповідні докази, а не обґрунтовувати свої висновки про неотримання відповідачем товару за вказаним договором виключно за рахунок доказів, наданих позивачем на підтвердження інших протилежних обставин.

Стосовно прийнятого місцевим господарським судом рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 84 ГПК України передбачено, що у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; зміст письмової угоди сторін, якщо її досягнуто; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення; обґрунтування відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом (п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення").

Приймаючи рішення у даній справі про задоволення позову, суд першої інстанції не навів правового обґрунтування відхилення доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, обставин та фактів, наведених у Акті спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську від 19.11.2012 №621/24-01, наданого відповідачем на підтвердження доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, що суперечить вищенаведеним нормам щодо вимог, що ставляться до судового рішення.

Виходячи з наведеного, як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустились неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є підставою для скасування судового рішення у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, і вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бахчисарайське дорожньо-будівельне управління" задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.11.2014 у справі №904/6687/14 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2014 у справі №904/6687/14 скасувати і справу направити на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді: Т.Л. Барицька

Л.А. Гольцова