РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015 Справа № 910/24942/14

За позовом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця Нечіпоренко Ганни Олександрівни

про стягнення 20 529, 23 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Чумаченко О.С.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Регіональне відділення Фонду Державного майна України по м. Києву (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Нечіпоренко Ганни Олександрівни (далі-відповідач) про стягнення з відповідача на користь Державного бюджету України (50 %) заборгованості у розмірі 21 663, 63 грн., 1 663, 72 грн. - пеня, 930, 09 грн. - інфляційні втрати та 649, 91 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором оренди № 6337 нерухомого майна, що належить до державної власності від 18.12.2012 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.11.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015 р. суд продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відклав та призначив судове засідання на 29.01.2015 р. за участю представників сторін.

23.01.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 39 872, 86 грн., з яких: 32 717, 47 грн. - основний борг, 3 003, 89 грн. - пеня, 3 169, 98 грн. - збитки від інфляції та 981, 52 грн. - штраф (3 %).

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає її до розгляду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 02097, м. Київ, вул. Лісківська, буд. 12, квартира 49.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р., від 27.11.2014 р. та від 12.01.2015 р. судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, проте до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 12.11.2014 р. та від 27.11.2014 р. з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», при цьому, поштове повідомлення або конверт з ухвалою суду від 12.01.2015 р. до суду не повернулись.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 29.01.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по м. Києву та Фізичною особою-підприємцям Нечіпоренко Ганною Олександрівною укладено договір оренди № 6337 нерухомого майна, що належить до державної власності, умовами якого передбачено, що позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно-нежитлове приміщення площею 53, 80 кв.м., розміщене за адресою: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 2, на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, ідентифікаційний код ЄДРПОУ - 00063928 (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2012 р. і становить 862 200, 00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 2.1 договору, відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами даного договору та акта приймання - передавання майна.

Згідно п. 3.1. договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. № 786 (зі змінами) і становить без ПДВ за базовий місяць оренди - листопад 2012 р. 5 747, 99 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2012 р. встановлюється шляхом корегування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень місяць 2012 р.

Пунктом 3.2. договору визначено, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Умовами п. 3.6. договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 50 % до 50 % щомісяця не пізніше 10 числа наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 3.7. договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувача у визначеному п. 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше три місяці, відповідач також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості (п. 3.8. договору).

Згідно п. 5.3. договору, відповідач зобов'язується своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

У відповідності до п. 5.9. договору, відповідач зобов'язаний щомісяця до 15 числа надавати позивачеві інформацію про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою обслуговуючого банку про перерахування орендної плати до державного бюджету України). На вимогу позивача проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння.

Даний договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 18.12.2012 р. до 18.11.2015 р. включно (п. 10.1. договору).

18.12.2012 р. між Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по м. Києву та Фізичною особою-підприємцям Нечіпоренко Ганною Олександрівною укладено акт приймання - передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 2, відповідно до п. 1 якого, позивач згідно з договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6337 від 18.12.2012 р. передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежиле приміщення площею 53, 80 кв.м., розміщене за адресо: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 2, на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, ідентифікаційний код ЄДРПОУ - 00063928.

Як зазначає позивач, станом на 14.01.2015 р. за відповідачем утворилась заборгованість по орендній платі (50 %), з березня 2014 р. по грудень 2014 р. у розмірі 32 717, 47 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога № 30-05/3171 від 25.03.2014 р., в якій позивач просить сплатити наявну заборгованість у повному обсязі протягом 10 днів та дотримуватись взятих на себе зобов'язань за договором, що підтверджується фіскальним чеком № 6105 від 27.03.2014 р. та списком згрупованих внутрішніх листів (копії в матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором оренди № 6337 нерухомого майна від 18.12.2012 р. щодо оплати орендної плати, у зв'язку з чим останній заборгував позивачеві 32 717, 47 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 003, 89 грн. - пені, 3 169, 98 грн. - збитків від інфляції та 981, 52 грн. - штрафу (3 %).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого, станом на 14.01.2015 р. за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 32 717, 47 грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договором оренди № 6337 нерухомого майна від 18.12.2012 р., положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 32 717, 47 грн. основної заборгованості.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 003, 89 грн. - пені, 3 169, 98 грн. - збитків від інфляції та 981, 52 грн. - штрафу (3 %).

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні розміру нарахування пені.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені у розмірі 3 003, 72 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 169, 98 грн. - збитків від інфляції та 981, 52 грн. - штрафу (3 %) суд відзначає наступне.

Пунктом 3.8. договору визначено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше три місяці, відповідач також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 3 % від суми боргу та встановив, що останній відповідає вимогам законодавства, а тому визнається обґрунтованою вимога позивача про стягнення з відповідача 981, 52 грн. - штрафу.

Разом з тим, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку збитків від інфляції і встановив, що останній також відповідає вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором оренди № 6337 нерухомого майна від 18.12.2012 р., з нього, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 3 169, 98 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нечіпоренко Ганни Олександрівни (02097, м. Київ, вул. Лісківська, буд. 12, квартира 49, ідентифікаційний код - ) до Державного бюджету України: одержувач - УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, р/р 0011, МФО 820019, КЕКД 22080300, основну заборгованість у розмірі 32 717 (тридцять дві тисячі сімсот сімнадцять) грн. 47 коп., пеню у сумі 3 003 (три тисячі три) грн. 72 коп., збитків від інфляції у розмірі 3 169 (три тисячі сто шістдесят дев'ять) грн. 98 коп. та штраф (3 %) у сумі 981 (дев'ятсот вісімдесят одна) грн. 52 коп.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нечіпоренко Ганни Олександрівни (02097, м. Київ, вул. Лісківська, буд. 12, квартира 49, ідентифікаційний код - ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, буд. 50-Г, ідентифікаційний код - 19030825) 1 826 (одну тисячу вісімсот двадцять шість) грн. 99 коп. - судового збору.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 30.01.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.