РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015Справа № 910/28534/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд"

до Аграрного фонду

про стягнення заборгованості у розмірі 5 693,33 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: Деруга Н.О. (дов.№237 від 11.12.2014)

від відповідача: Пронін О.А. (дов.№432 від 05.01.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Аграрного фонду про стягнення заборгованості у розмірі 5 693,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих за договором зберігання №20/11 від 08.04.2011 зобов'язань, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 5 693,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 порушено провадження у справі №910/28534/14 та призначено справу до розгляду на 29.01.2015 року.

28.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача та від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

У судовому засіданні 29.01.2015 представник позивача надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов.

Представник відповідача надав усні заперечення на позовні вимоги, посилаючись на обставини аналогічні тим, що викладені у письмових поясненнях, долучених до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

08.04.2011 між ТОВ "Старобільський елеватор" (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець), укладено Договір складського зберігання зерна №20/11, відповідно до предмету якого поклажодавець зобов'язується передати, а зерновий склад прийняти для зберігання зерно і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

Зерновий склад зобов'язаний прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажодавцеві всієї кількості зерна, що фактично зберігається на день відпуску. (п.3.1.1. Договору).

Положеннями пункту 3.1.5. Договору передбачено обов'язок зернового складу видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання.

Пунктом 3.2.2. Договору встановлено, що поклажодавець зобов'язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4. цього Договору (щодо здійснення додаткових заходів по зберіганню).

Розрахунки відшкодування витрат по зберіганню проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Відшкодування витрат по зберіганню зернового складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів. (п.4.1. Договору).

Пунктом 4.4. Договору сторони погодили, що поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунку обсягів коштів зберігання зерна як об'єкту державного цінового регулювання.

Розмір відшкодування витрат за зберігання встановлено пунктом 4.3. Договору у розмірі 17,50 грн. за 1 тону за 30 календарних днів, з урахуванням ПДВ.

На підтвердження приймання зерновим складом від поклажодавця зерна, позивачем надано непогашені складські квитанції на зерно №7684 від 04.09.2013 та №8872 від 03.02.2014, а також погашену квитанцію №8871 від 03.02.2014 року.

Також, на виконання умов Договору, зерновим складом складено Акти виконаних робіт з березеня по жовтень 2014 щодо надання послуг поклажодавцю із зберігання зерна із нарахуванням відповідної у плати за вказаний період у загальному розмірі 5693,33 грн., що також зазначено у додатках до актів, які деталізують розрахунки обсягу коштів за зберігання.

24.11.2014 ТОВ "Старобільський елеватор" (первісний кредитор) та Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд" (новий кредитор) уклали Договір №466-05/14 про відступлення права вимоги, за яким новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника (Аграрного фонду) належного виконання всіх зобов'язань за Договором №20/11 від 08.04.2011 року.

Про укладення вказаного вище правочину ТОВ "Старобільський елеватор" направляло 24.11.2014 відповідачу (Аграрному фонду) повідомлення про відступлення права вимоги із зазначенням, що сума боргу у розмірі 5693,33 грн. підлягає сплаті новому кредитору, тобто Публічному акціонерному товариству "Аграрний фонд".

Публічне акціонерне товариство "Аграрний фонд", у свою чергу, направляло 28.11.2014 відповідачу вимогу №3121 про сплату заборгованості, у тому числі й за Договором №20/11 від 08.04.2011 у розмірі 5693,33 грн., проте коштів станом на момент розгляду спору судом так і не отримав.

Водночас, відповідач 03.12.2014 у відповіді №41-07/1909 на вказану вище вимогу, підтвердив надання йому послуг по зберіганню об'єктів державного цінового регулювання, згідно переліку підприємств-зберігачів, серед яких зазначено ТОВ "Старобільський елеватор" та вартість послуг у розмірі 5693,33 грн.

Однак, як зазначає відповідач у письмових поясненнях на позов, у зв'язку із відсутністю належного фінансування відповідача, як державної установи, а саме ненадходженням коштів з державного бюджету, відповідач позбавлений можливості розрахуватись за надані йому послуги.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визначається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Укладений 08.04.2011 між ТОВ "Старобільський елеватор" та Аграрним фондом Договір №20/11 є за своєю правовою природою договором зберігання, що регулюється положеннями Глави 66 Цивільного кодексу України.

Згідно положень частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 ЦК України).

За приписами статті 938 Цивільного кодексу України, зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятися від виконання зобов'язання або змінювати його умови, крім випадків, передбачених угодою сторін або законом.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, незалежно від того, виникла така неможливість з його вини чи випадково.

Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано сторонами, у відповідача внаслідок несплати грошових коштів за отримані послуги по зберіганню зерна за Договором №20/11 від 08.04.2011, утворилась перед ТОВ "Старобільський елеватор" заборгованість у розмірі 5693,33 грн.

Цивільний кодекс України, зокрема пункт 1 ч. 1 ст.512, передбачає можливість заміни кредитора у зобов'язанні внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Приписами ст.514 Цивільного кодексу України унормовано перехід до нового кредитора прав первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, враховуючи отримане позивачем, відповідно до Договору №466-05/14 від 24.11.2014, право вимоги до боржника (відповідача) за Договором зберігання №20/11 від 08.04.2011, останній зобов'язаний погасити утворену за цим Договором заборгованість позивачу, як новому кредитору.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зауважує, що обумовлення відповідачем непогашення заборгованості відсутністю фінансування з державного бюджету, не визначено законодавчо як умова звільнення від виконання зобов'язання.

Аналогічна позиція міститься у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 13.07.2012 № 01-06/908/2012 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів": за змістом ч. 2 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" до Аграрного фонду про стягнення заборгованості у розмірі 5 693,33 грн. - задовольнити.

Стягнути з Аграрного фонду (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, 1, ідентифікаційний код 33642855) на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" (01001, місто Київ, вулиця Бориса Грінченка, 1, ідентифікаційний код 38926880) 5693 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто три) гривні 33 копійки заборгованості та 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 29.01.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 03.02.2015 року

Суддя К.В. Полякова