КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 910/14814/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

секретар Бурдейна Н.В.

за участю представників:

від позивача: Маленко О.В. (представник за довіреністю)

від відповідача: Жураківський А.М. (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс"

на рішення господарського суду міста Києва

від 29.09.2014 р.

у справі №910/14814/14 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс"

до Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка"

про визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення та відшкодування збитків 89100,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" про визнання укладеним договору про постачання електричної енергії між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" та Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" на основі типового договору, про зобов'язання відповідача відновити постачання електричної енергії до позивача, про зобов'язання відповідача виконувати умови договору №12/09 від 02.01.2009 року щодо надання промислових послуг та про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу завдані збитки, які обумовлені невиконанням умов договору №12/09 від 02.01.2009 року, а саме: припиненням постачання електричної та теплової енергії у розмірі 89100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч умов договору №12/09 від 02.01.2009 року без будь-якого попередження та підстав неправомірно припинив в односторонньому порядку постачання електричної енергії до електроустановок позивача та припинив надавати послуги з теплопостачання.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 03.11.2014 р. у справі №910/14814/14 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.12.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Авдеєв П.В.) від 02.12.2014 р. у справі №910/14814/14 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.12.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Авдеєв П.В.) від 02.12.2014 р. відкладено розгляд справи на 23.12.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014р. змінено склад судової колегії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 22.12.2014 р. у справі №910/14814/14 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 до провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 23.12.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 23.12.2014 р. у справі №910/14814/14 відкладено розгляд справи на 03.02.2015 р.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити її без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 - без змін, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

02.01.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс", як замовником, та Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка", як виконавцем, укладено договір №12/09 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого виконавець надає замовнику промислові послуги (перелік та вартість яких, додається в додатку до договору, який є невід'ємною частиною даного договору).

02.01.2009 р. сторонами укладено додаток до договору №12/09 від 02.01.2009 р. «Додаток вартості наданих послуг», яким погоджено, що компенсація послуг по прибиранню двору, та вивіз сміття складає 100,00; компенсація витрат з електроенергії (по факту); теплопостачання (по факту); компенсація послуг по КПП 100,00.

Згідно з пунктом 3.1. договору, термін дії договору встановлений з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року. Після закінчення даного терміну, він автоматично продовжується на подальші 12 місяців, якщо жодна з сторін цього договору не повідомила про його скасування за 1 місяць до закінчення його дії.

В матеріалах справи відсутні докази припинення терміну дії договору.

Предметом даного позову є вимоги позивача про визнання укладеним договору про постачання електричної енергії між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" та Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" на основі типового договору, про зобов'язання відповідача відновити постачання електричної енергії до позивача, про зобов'язання відповідача виконувати умови договору №12/09 від 02.01.2009 року щодо надання промислових послуг та про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу завдані збитки, які обумовлені невиконанням умов договору №12/09 від 02.01.2009 року, а саме: припиненням постачання електричної та теплової енергії у розмірі 89100,00 грн.

Позивач стверджує, що відповідач порушив його права, оскільки припинив в односторонньому порядку постачання електричної та теплової енергії, при цьому посилається на акт про припинення постачання електричної енергії від 26.07.2011 року, який складений працівниками позивача в односторонньому порядку.

Водночас, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії акту обстеження нежитлових приміщень від 26.09.2014 року, який складений робочою групою ТДВ "ТФ "Киянка" у складі головного інженера Горбатенко В.О., заступника головного інженера Костюка А.П., начальника відомчої охорони Бессонова С.В., юрисконсульта Жураківського А.М. та інженера-енергетика Воловіна А.І. та за участі представників позивача ТОВ "ЮРСЕРВІС" директора Сосіна В.М., юриста Маленка О.В., юрисконсульта Мельниченко С.О. встановлено, що в усіх обстежуваних приміщеннях (приміщення, що розташовані на третьому поверсі побутового корпусу (літ. «Б штрих»), а саме: 1а, 9, 10 та 11, які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30 та належать на праві власності ТОВ «Юрсервіс») наявна електроенергія. Додатково встановлено, що у обстежуваних приміщеннях відсутні батареї (радіатори опалення "стаціонарні").

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 526 Цивільного кодексу України та частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов'язання) як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави вважати, що нею регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Позивачем не надано суду доказів порушення його прав, не доведено наявності факту порушення господарського зобов'язання, зокрема протиправного припинення відповідачем в односторонньому порядку постачання електричної та теплової енергії.

Отже, за відсутності всіх елементів складу господарського правопорушення, зокрема не встановлено наявність протиправної поведінки та вини відповідача, що мала б призвести до понесення позивачем збитків, відсутні підстави для застосування до позивача виду господарської санкції як стягнення збитків.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про зобов'язання відповідача відновити постачання електричної енергії до позивача, про зобов'язання відповідача виконувати умови договору №12/09 від 02.01.2009 року щодо надання промислових послуг та про зобов'язання відповідача відшкодувати позивачу завдані збитки, які обумовлені невиконанням умов договору №12/09 від 02.01.2009 року, а саме: припиненням постачання електричної та теплової енергії у розмірі 89100,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання укладеним договору про постачання електричної енергії між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" та Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" на основі типового договору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення позовного провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у статті 16 ЦК України.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналогічні положення містяться і в пункті 4 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України, де сказано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Обраний позивачем у своїх позовних вимогах спосіб захисту (визнання укладеним договору про постачання електричної енергії між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" та Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" на основі типового договору) не відповідає передбаченим законодавствам способам захисту цивільних прав, оскільки зазначені вимоги зводяться за своїм змістом до встановлення юридичного факту, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для захисту права позивача обраним ним шляхом.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в тексті апеляційної скарги скаржник зазначає про вимогу щодо укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, проте дана вимога не була предметом розгляду в суді першої інстанції. Відповідно до ст. 101 ГПК України, в апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, вимога позивача про визнання укладеним договору про постачання електричної енергії між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" та Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" на основі типового договору не підлягає задоволенню, як така, що не відповідає встановленим законом способам захисту порушених прав.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків місцевого господарського суду не спростовують.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрсервіс" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. у справі №910/14814/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/14814/14 повернути до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко