ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.15р. Справа № 904/10378/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Лінде Газ Україна" (м. Дніпропетровськ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Композит-СТК" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором оренди тари (балонів, бандлів, контейнерів) Б/З No 664 А від 14.01.2010 у розмірі 7 938 грн. 00 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Клецька В.С. - представник (довіреність № 149 від 28.10.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Лінде Газ Україна" (далі-позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Композит-СТК" (далі-відповідач) заборгованість за договором оренди тари (балонів, бандлів, контейнерів) Б/З No 664 А від 14.01.2010 у розмірі 7 938 грн. 00 коп.

Сума позову складається з суми основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором оренди тари (балонів, бандлів, контейнерів) Б/З No 664 А від 14.01.2010 в частині повного та своєчасного розрахунку з оплати орендної плати за користування тарою (балони, бандли, контейнери) для виробничих газів згідно актів здачі-приймання виконаних послуг за період з 23.12.2013 року по 25.09.2014 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 20.01.2015.

У судове засідання 20.01.2015 представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, крім того, не надав витребуваних судом документів. Поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилась ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014, було повернуто за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Позивачем витребувані судом документи 20.02.2015 також були надані не в повному обсязі, крім того, в ході судового засідання виникла необхідність у наданні додаткових доказів.

Так, ухвалою суду від 20.01.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 05.02.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

У судовому засіданні 05.02.2015 представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача двічі у судове засідання не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014 та від 20.01.2015 були надіслані на адресу відповідача, що зазначена у Спеціальному витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 05.02.2015 (49100, м. Дніпропетровськ, вул. Космічна, 3, приміщення 83, офіс 4) (а.с.90-92).

Відповідно до засвідченої належним чином копії реєстру № 111 від 21.01.2015 на відправку замовленої пошти Дніпропетровськ з повідомленням відповідачу було направлено поштове відправлення, в якому містилась ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 20.01.2015, та згідно із витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" 04.02.2015 відправлення було повернуто за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання.

Крім того, на виконання вимог ухвали суду позивач додатково повідомляв відповідача про час та місце розгляду справи, шляхом направлення на його адресу ухвали суду від 20.01.2015. Докази направлення долучені позивачем до матеріалів справи (а.с. 74-75).

Так, слід наголосити, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Оскільки неможливість присутності в судовому засіданні представника відповідача документально підтверджена не була, надані позивачем матеріали справи та оригінали документів дозволяють розглянути справу по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними в справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 14.01.2010 між Відкритим акціонерним товариством "Лінде Газ Україна", яке в подальшому було перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Лінде Газ Україна" (довідка від 06.09.2012, а.с.44) (далі-орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Композит-СТК" (далі-орендар, відповідач) було укладено договір оренди тари (балонів, бандлів, контейнерів) Б/З No 664 А (далі-договір)(а.с.12-14), відповідно до умов якого орендодавець надає орендарю в тимчасове платне користування тару (балони, бандли, контейнери) для промислових газів відповідно до специфікації (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору в оренду було надано:

- бадли VARIGON у кількості 4 одиниці, розмір місячної орендної плати за один балон або бандл, без ПДВ - 250,00 грн., строк оренди - 36 місяців, загальний розмір орендної плати без ПДВ - 36 000,00 грн., узгоджена вартість тари - 80 000,00 грн.;

- балони VARIGON у кількості 50 одиниць, розмір місячної орендної плати за один балон або бандл, без ПДВ - 10,00 грн., строк оренди - 36 місяців, загальний розмір орендної плати без ПДВ - 18 000,00 грн., узгоджена вартість тари - 30 000,00 грн.;

- балони для аргона у кількості 12 одиниць, розмір місячної орендної плати за один балон або бандл, без ПДВ - 10,00 грн., строк оренди - 36 місяців, загальний розмір орендної плати без ПДВ - 4 320,00 грн., узгоджена вартість тари - 7 200,00 грн.;

- балони для азота у кількості 12 одиниць, розмір місячної орендної плати за один балон або бандл, без ПДВ - 10,00 грн., строк оренди - 36 місяців, загальний розмір орендної плати без ПДВ - 4 320,00 грн., узгоджена вартість тари - 7 200,00 грн.;

- балони для водню у кількості 12 одиниць, розмір місячної орендної плати за один балон або бандл, без ПДВ - 10,00 грн., строк оренди - 33 місяці, загальний розмір орендної плати без ПДВ - 4 320,00 грн., узгоджена вартість тари - 7 200,00 грн.;

- контейнери у кількості 6 одиниць, розмір місячної орендної плати за один балон або бандл, без ПДВ - 10,00 грн., строк оренди - 36 місяців, загальний розмір орендної плати без ПДВ - 2 160,00 грн., узгоджена вартість тари - 7 200,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору від 30.11.2011 специфікація по оренді балонів була доповнена 12 балонами для кисню, вартість оренди балонів 42,00 грн. без ПДВ балон/місяць (а.с.15).

Договір вступає в силу з моменту двостороннього підписання та скріплення печатками, та діє до 31.12.2012 та продовжується на дванадцять місяців автоматично, якщо за два місяці до дати закінчення договору не було отримано письмового повідомлення від однієї із сторін про намір припинити дію договору (пункт 4.1. договору). .

Доказів зміни або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

При цьому, суд виходить із того, що в частині вартості оренди сторони в процесі виконання умов спірного договору уточнили розмір місячної орендної плати з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

При цьому, наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами, що фіксують та підтверджують господарські операції, які для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати як обов'язкові реквізити, так і додаткові реквізити в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій, дані про документ, що засвідчує особу - одержувача, номер документу, ідентифікаційний код підприємства тощо. Тобто, для надання первинним документам доказової сили при розгляді справ в суді необхідні повні дані про конкретні господарські операції, що здійснюються за конкретним договором, укладеним між сторонами.

В даному випадку між сторонами склалися фактичні правовідносини, відповідно до яких між сторонами підписувались акти здачі-приймання виконаних послуг, в яких визначався, зокрема, розмір щомісячної орендної плати, та на підставі якого позивачем виставлявся рахунок на оплату відповідачем орендної плати.

Вказаний факт підтверджується матеріалами справи, а також поясненнями представника позивача у судовому засіданні.

Підтвердженням вказаного факту може слугувати також наступне.

Так, були підписані наступні акти приймання-передачі виконаних послуг:

- № 000418099 від 23.12.2013 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000421153 від 22.01.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000424595 від 18.02.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000432265 від 25.04.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000435803 від 23.05.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000439967 від 25.06.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000443513 від 22.07.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000448037 від 27.08.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- № 000451956 від 25.09.2014 на суму 882 грн. 00 коп.

Слід зауважити, що на акті № 000418099 від 23.12.2013 на суму 882 грн. 00 коп. та акті № 000421153 від 22.01.2014 на суму 882 грн. 00 коп. міститься підпис відповідача, крім того, в актах зазначено, що до якості виконаних послуг орендар скарг та претензій до орендодавця не має. А отже, вказане підтверджує зміну розміру орендної плати на суму 882 грн. 00 коп. за згодою сторін у такий спосіб. Також позивач додав, що акти здачі приймання-передачі виконаних послуг № 000414071 від 25.11.2013 та № 000427874 від 20.03.2014, де визначений розмір орендної плати в сумі саме 882 грн. 00 коп., згідно рахунків за вказаними двома актами були оплачені відповідачем, що підтверджується платіжними дорученнями № 5399 від 01.11.2013 та № 5413 від 04.11.2013, а також № 5589 від 03.12.2013 та № 6051 від 27.03.2014, а також банківськими виписками за цей період, що містяться в матеріалах справи (88-89).

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, в подальшому відповідач став ухилятися від підписання актів здачі-приймання виконаних послуг, а отже акти за період користування предметом оренди з лютого 2014 по вересень 2014 не підписані відповідачем, при цьому, позивач зазначав, що відповідач продовжував користуватись відповідною тарою для промислових газів на підставі умов договору.

Матеріали справи не містять жодних заперечень чи мотивованої відмови відповідача щодо вказаних актів. Доказів протилежного суду не надано.

Таким чином, акти приймання-передачі виконаних послуг за період з 18.02.2014 по 29.09.2014 на загальну суму 6 174 грн. 00 коп. є такими, що прийняті відповідачем в повному обсязі.

Крім того, на підтвердження фактичного прийняття відповідачем послуг за непідписними актами позивач долучив до справи також непідписаний відповідачем акт здачі приймання-передачі виконаних послуг № 000427874 від 20.03.2014 на суму 882,00 грн. та рахунок № 664А/000427874 від 20.03.2014 на оплату до нього, який був сплачений відповідачем згідно платіжного доручення № 6051 від 27.03.2014 на суму 882 грн. 00 коп. у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, належить визнати, що відповідач необґрунтовано відмовився від підписання спірних актів, а відсутність підпису представника відповідача на спірних актах не є підставою несплати вартості оренди.

Відповідно до пункту 2.1. договору оплата орендарем орендної плати здійснюється на підставі рахунків, виписаних орендодавцем, протягом 3-х днів з моменту їх виставлення, в будь-якому випадку не пізніше 25 числа кожного місяця оренди. Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок орендодавця на зазначений в рахунку на оплату або в пункті 8 договору.

У відповідності до вказаних актів позивачем виставлялися рахунки на оплату. Так представник позивача у судовому засіданні пояснив, що рахунки вручались відповідачу щомісячно, але доказів на підтвердження позивач не може надати, оскільки рахунки вручалися особисто без будь-яких розписок про отримання.

При цьому, позивачем була надіслана вимога від 28.10.2014 на оплату заборгованості за договором оренди тари (балонів, бандлів, контейнерів) Б/З No 664 А від 14.01.2010 (а.с.28-30), до якої були додані вище перелічені акти здачі-приймання виконаних послуг, а також наступні рахунки на оплату:

- рахунок № 664А/000418099 від 23.12.2013 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000421153 від 22.01.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000424595 від 18.02.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000432265 від 25.04.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000435803 від 23.05.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000439967 від 25.06.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000443513 від 22.07.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000448037 від 27.08.2014 на суму 882 грн. 00 коп.;

- рахунок № 664А/000451956 від 25.09.2014 на суму 882 грн. 00 коп.

Також в матеріалах справи маються докази направлення вказаної вимоги з вказаними рахунками, а також актами, а саме: поштова квитанція від 28.10.2014 та опис вкладення до неї (а.с.31-34).

Так, у строки, визначені пунктом 2.1. договору, орендна плата за період користування тарою для промислових газів з грудня 2013 по вересень 2014 відповідачем не сплачувалась, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 7 938 грн. 00 коп. Так, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань щодо вчасної сплати орендної плати в цей період, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у сумі 7 938 грн. 00 коп. , що і є причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання норм § 6 глави 58 Цивільного кодексу України та § 5 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Обов'язок своєчасної сплати орендної плати орендарем передбачено пунктом 2.1. договору, частиною 5 статті 762 Цивільного кодексу України, частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності (частина 1 статті 286 Господарського кодексу України).

За умовами договору (пункт 2.1. договору) оплата орендарем орендної плати здійснюється на підставі рахунків, виписаних орендодавцем, протягом 3-х днів з моменту їх виставлення, в будь-якому випадку не пізніше 25 числа кожного місяця оренди. Оплата здійснюється на розрахунковий рахунок орендодавця на зазначений в рахунку на оплату або в пункті 8 договору.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В установлений договором строк зобов'язання по орендній платі за період з грудня 2013 по вересень 2014 включно у сумі 7 938 грн. 00 коп. відповідачем не виконано.

З огляду на положення пункту 2.1. договору, строк оплати орендної плати за спірний період у сумі 7 938 грн. 00 коп. є таким, що настав.

Враховуючи викладене, суд вважає факт наявності основного боргу у відповідача перед позивачем в сумі 7 938 грн. 00 коп. належним чином доведеним, документально підтвердженим і відповідачем не спростованим, а відтак, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 7 938 грн. 00 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів перерахування орендної плати за користування спірним майном відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період за користування об'єктом оренди у сумі 7 938 грн. 00 коп., шляхом надання належних доказів, не спростував.

За наведеного, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 7 938 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 827 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Композит-СТК" (49100, м.Дніпропетровськ, вул. Космічна, 3, приміщення 83, офіс 4; ідентифікаційний код 33183913) на користь Публічного акціонерного товариства "Лінде Газ Україна" (49074, м.Дніпропетровськ, вул. Киснева, 1; ідентифікаційний код 05761850) 7 938 грн. 00 коп. - основного боргу, 1 827 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко