ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа № 920/1426/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.,

за участю представників:

позивача - Колесник О.В. .( довіреність № 5 від 19.01.2015 року)

відповідача - Гурнак С.О.( довіреність № 25 від 13.10.2014 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№4525C/1-12) на рішення господарського суду Сумської області від 20 листопада 2014 року у справі №920/1426/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрСумиліфт", м. Суми.,

до Комунального підприємства "Сумижитло" Сумської міської ради м. Суми;

про стягнення 410096,33 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовом до відповідача в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 410096,33 грн., в тому числі 388001,52 грн. заборгованості відповідно до укладеного між сторонами договору підряду на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів № 300 від 04.06.2013 року, 19192,77 грн. пені відповідно до п. 6.5. договору, 2902,04 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Сумської області від 20 листопада 2014 року у справі № 920/1426/14 (суддя Зайцева І.В.) позов задоволено повністю.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду Сумської області від 20 листопада 2014 року у справі №920/1426/14 скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача витрати по сплаті судового збору сплачені за подання апеляційної скарги.

Також відповідач вважає, що посилання позивача на несплату відповідачем коштів за нібито виконані роботи є хибними.

Позивач надав відзив (вх. № 1476, від 02.02.2015 року) на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить залишити рішення господарського суду Сумської області від 20 листопада 2014 року у справі №920/1426/14 за позовом ТОВ «УкрСумиліфт» до КП «Сумижитло» Сумської міської ради про стягнення 410096,33 грн. без змін, а апеляційну скаргу КП «Сумижитло» Сумської міської ради без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу повному обсязі, а представник позивача відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача а також дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 04.06.2013 року між сторонами було укладено договір підряду № 300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів, згідно умов якого, позивач в порядку та на умовах, визначених договором, зобов'язувався виконати роботи з диспетчерського обслуговування, зі встановленим додатком № 1 до договору переліком будинків, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити виконані роботи у розмірах, встановлених додатком № 2 до договору. Згідно п. 9.1 договір діє до 04 червня 2014 року.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що замовник (відповідач) протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання актів виконаних робіт оплачує виконані підрядником (позивачем) роботи шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок підрядника.

У встановлений п. 4.1. договору строк підрядником до п'ятого числа кожного місяця складалися акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) та направлялися на адресу замовника

Як вірно встановлено судом першої інстанції, акти виконаних робіт за лютий 2014 року по договору підряду № 300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів від 04.06.2013 року були направлені на адресу відповідача супровідним листом № 48 від 03.03.2014 року цінною кореспонденцією з описом вкладень. Однак, зазначена цінна кореспонденція була повернута поштовим відділенням на адресу позивача 05.04.2014 року у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Супровідним листом № 79 від 30.04.2014 року акти виконаних робіт за лютий 2014 року по вищевказаному договору були направлені ТОВ "УкрСумиліфт" на адресу КП "Сумижитло" повторно.

Акти виконаних робіт за березень 2014 року по договору підряду № 300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів від 04.06.2013 року були направлені на адресу замовника супровідним листом № 60 від 02.04.2014 року цінною кореспонденцією з описом вкладень.

Дану кореспонденцію відповідач отримав, проте, листом № 20/15.01-04 від 09.04.2014 року повернув на адресу позивача не підписаними та не скріпленими печатками з боку замовника.

ТОВ "УкрСумиліфт" надало відповідь на лист КП "Сумижитло" щодо повернення актів виконаних робіт та надіслало їх на адресу останнього повторно супровідним листом № 78 від 30.04.2014 року.

Акти виконаних робіт за квітень 2014 року по договору підряду № 300 на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів від 04.06.2013 року були направленні на адресу відповідача супровідним листом № 77 від 30.04.2014 року цінною кореспонденцією з описом вкладень, за травень - супровідним листом № 90 від 02.06.2014 року цінною кореспонденцією з описом вкладень. Ні відповідей на дані листи, ні належним чином оформлених примірників актів виконаних робіт на адресу позивача не надійшло.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її, і, в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Згідно ч. 4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Разом з цим, відповідно до приписів ст. 882 Цивільного кодексу України, відповідач не подав доказів того, що ним було заявлено про недоліки у виконаних позивачем роботах та доказів в обґрунтування відмови від підписання актів виконаних робіт за лютий - травень 2014 року.

Отже, відсутність своєчасно висловлених зауважень до виконаних робіт свідчить про прийняття робіт, а відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не є підставою для звільнення замовника від обов'язку щодо їх оплати.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач в апеляційній скарзі посилається на факт розірвання договору підряду на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів № 300 від 04.06.2013 року, оскільки ним на адресу позивача було надіслано попередження про дострокове розірвання даного договору у жовтні 2013 року, а також на приписи ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України.

З даним твердженням відповідача колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У розділі II ЦК "Загальні положення про договір" відсутня така самостійна підстава припинення договору, як відмова від нього. Наразі у ст. 651 зазначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв'язку з цим можна дійти висновку про те, що взаємна відмова від договору має бути оформлена у вигляді правочину про розірвання договору, одностороння відмова від договору можлива у судовому порядку шляхом його розірвання за наявності певних підстав (ч. 2 ст. 651ЦК).

Пунктом 9.3. договору підряду № 300 від 04.06.2013 року на виконання робіт з диспетчерського обслуговування ліфтів передбачена можливість дострокового розірвання договору з попередженням іншої сторони не менше ніж за 60 календарних днів у випадках, передбачених договором або за згодою сторін.

Проте, відповідачем залишені поза увагою приписи ст. 654 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна або розірвання вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється чи розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Будь-яких інших доказів розірвання договору підряду № 300 від 04.06.2013 року суду не надано. Тобто відповідачем не було вжито всіх необхідних заходів для розірвання даного договору.

Посилання відповідача на факт розірвання цього договору та договору підряду № 2 від 01.02.2012 року з технічного обслуговування та поточного ремонту ліфтів у жовтні 2013 року не відповідає дійсності, так як даний факт спростований постановами Харківського апеляційного господарського суду по справі № 920/1958/13 та по справі № 920/135/14 від 16 квітня 2014 року. Постановою Вищого господарського суду України по справі № 920/135/14 від 16 липня 2014 року з КП "Сумижитло" на користь ТОВ "УкрСумиліфт" стягнуто заборгованість за листопад 2014 року по договору № 300 від 04.06.2013 року.

Колегією суддів встановлено факт виконання позивачем відповідно до договору підряду № 300 від 04.06.2013 року робіт загальною вартістю 388001,52 грн. у лютому 2014 року - травні 2014 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Проте, в порушення умов укладеного договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не розрахувався за виконані роботи, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Приписами статті 610 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частиною першої статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частиною 1 статті 530 Господарського кодексу України, визначено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідачем не подано ні доказів сплати боргу, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 388001,52 грн. заборгованості за виконані роботи є обґрунтованими.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

На підставі п. 6.5 договору відповідачу нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати наданих послуг, загальною сумою 19192 грн. 77 коп. (а.с. 10 т. 1)

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Відповідно до поданого розрахунку, відповідачеві нараховано 3% річних в сумі 2902,04 грн., з лютого2014 року по травень 2014 року.(а.с.10 т. 10).

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо повної та своєчасної оплати виконаних робіт, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача 388001,52 грн. основної заборгованості, 19192,77 грн. пені, 2902,04 грн. 3 % річних.

Колегія суддів, з урахуванням зазначеного дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення, обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи та у відповідності до діючого законодавства, тому рішення господарського суду Сумської області від 20 листопада 2014 року у справі №920/1426/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 33, 43, 85, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 20 листопада 2014 року у справі №920/1426/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 04.02.2012 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.