ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"23" січня 2015 р. Справа № 911/5053/14

за позовом Державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України», м. Харків,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Контакт», м. Вишгород

про тлумачення умов договору

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: Колесник К.А., уповноважений, довіреність від 12.01.2015р. №31/01-11;

від відповідача: Гаврилова О.Ю., уповноважена, довіреність від 01.10.2014р. б/н;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - Державна установа «Інститут медичної радіології імені С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України», м. Харків звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 21.11.2014р. до товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Контакт», м. Вишгород, в якому просив суд розтлумачити зміст пунктів 4.1 та 4.2 Договору № 1/12-13 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.12.2013р. таким чином, що у разі відсутності на момент поставки товару згідно Договору на реєстраційному рахунку покупця Державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України» бюджетного фінансування із відповідним призначенням в сумі, необхідній для оплати вартості товару, строк виконання грошового зобов'язання визначається згідно пункту 4.2 Договору, тобто протягом 10 банківських днів з дати отримання бюджетного призначення на фінансування закупівлі.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами було укладено договір № 1/12-13 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.12.2013р., за яким відповідач поставляв позивачу товари: 32.50.1 Інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні, а позивач приймав такі товари, однак, у зв'язку із відсутністю бюджетного фінансування оплату за товари не здійснював. Позивач твердить, що між позивачем та відповідачем існує розбіжність в трактуванні розділу 4 договору - «Порядок здійснення оплати». Так, позивач вважає, що за умовами пункту 4.2 Договору у зв'язку із затримкою бюджетного фінансування строк оплати має бути визначено протягом десяти банківських днів з моменту отримання відповідного бюджетного фінансування, а оскільки такого фінансування позивач не отримав - то строк оплати товару ще не настав. Відповідач вважає, що отриманий товар позивач має оплатити згідно умов пункту 4.1 Договору, тобто шляхом перерахування безготівкових коштів в сумі вартості товару за фактом постачання товару протягом 30 календарних днів. Позивач твердить, що існування спору між сторонами з цього питання підтверджується існуванням судового позову товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «Контакт» до Державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України» про стягнення боргу з врахуванням процентів річних та інфляційних втрат, за яким господарським судом Харківської області ухвалою від 30.10.2014р. порушено провадження у справі №922/4772/14.

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.11.2014р. порушено провадження у справі № 911/5053/14 та призначено справу до розгляду.

Відповідач у відзиві на позов від 17.12.2014р. проти позовних вимог заперечує та просить суд в позові відмовити. Заперечення мотивовані тим, що на думку відповідача підписавши договір № 1/12-13 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.12.2013р. та одержуючи товар, позивач взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар (пункти 6.1.1, 6.4.1 Договору). На твердження відповідача, застереження, викладене в пункті 4.2 Договору, не відповідає чинному законодавству, оскільки суперечить абзацу другому частини 1 ст. 530 ЦК України, відповідно до якого сторони можуть визначити строк (термін) виконання зобов'язання вказівкою на подію, яка неминуче має настати, а надходження бюджетного фінансування витрат позивача на оплату отриманого товару не є такою подією. Також відповідач, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України (постанова від 15.05.2012р. № 11/446) та в рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Юліус проти України» від 18.10.2005р., твердить, що відсутність бюджетних коштів на рахунку замовника не може бути підставою для звільнення позивача від оплати за поставку товару, оскільки в разі відсутності коштів позивач був вправі та мав фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати поставки, а не продовжувати приймати товари за видатковими накладними. Крім того, відповідач твердить, що між позивачем та відповідачем не існує спору щодо тлумачення умов договору, а поданий позов фактично стосується внесення змін в укладений договір в частині зміни строку виконання зобов'язання.

Ухвалою від 19.12.2014р. розгляд справи було відкладено. В судовому засіданні 14.01.2015р. за клопотанням позивача в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України судом оголошено перерву до 23.01.2015р., про що представникам сторін було повідомлено особисто під розпис.

Розглянувши позов державної установи «Інститут медичної радіології імені С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України», м. Харків (далі по тексту - Інститут медичної радіології), до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Контакт», м. Вишгород Київської області (далі по тексту - ТОВ «Контакт»), вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ГК України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 02.12.2013р. між ТОВ «Контакт» (виконавець) та Інститутом медичної радіології (замовник) Договір № 1/12-13 про закупівлю товарів за державні кошти (далі - Договір), згідно якого виконавець зобов'язується в 2013 році поставити замовнику товари: « 32.50.1 Інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні» згідно специфікації (пункт 1.1). Обсяги закупівлі можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (пункт 1.3). Ціна договору складає 868000,00 грн. без ПДВ і може бути зменшена за взаємною згодою сторін (розділ 3). Відповідно до пункту 4.1 Договору замовник зобов'язується зробити повну оплату вартості партії Товару, визначеної у видатковій накладній, шляхом перерахування безготівкових грошових коштів в сумі вартості Товару на розрахунковий рахунок виконавця за фактом постачання Товару протягом 30 календарних днів. Відповідно до пункту 4.2 Договору у разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 10-ти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

За правовим змістом, укладений між сторонами договір є договором поставки і носить відплатний характер. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач звернувся до суду з вимогою розтлумачити умови оплати, визначені в пунктах 4.1 та 4.2 Договору, щодо настання чи ненастання строку оплати поставленого товару у випадку відсутності бюджетних коштів на рахунках позивача (замовника).

Згідно чинного законодавства поняття правочин та договір є відмінними. Згідно визначення ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно поняття правочин є більш широким та включає в себе поняття договору.

Згідно зі ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Як визначено ст. 213 Цивільного кодексу України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади (отже, і господарський суд) та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин тлумачення судом змісту правочину є засобом усунення термінологічних неточностей, допущених сторонами в договорі, або суперечностей між різними частинами одного правочину, якщо у його сторін про вказані обставини є різне уявлення та існує спір щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони, відповідно права суду під час провадження у справі про тлумачення змісту правочину є обмеженими. Приймаючи рішення про тлумачення правочину, суд не вправі вказаним рішенням змінювати умови договору чи обмежувати сторін у здійсненні своїх прав та обов'язків, заснованих на договорі.

Відповідно до позиції Вищого господарського суду України, викладеній в пункті 3 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005 року N 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" визначено, що тлумачення змісту правочину господарським судом можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони (сторін) правочину. Таким чином, в ході розгляду спору суду необхідно встановити наявність та походження спору між сторонами щодо спірної умови правочину.

Спірний Договір, відповідно до норм частини 5 ст. 626, ст. 655 ЦК України ст. 265 ГК України, має відплатний характер, що визначається його правовою природою та визначеними сторонами умовами, що власне, сторонами не заперечується. За загальним правилом поставки та купівлі-продажу, згідно ст.ст. 712, 655 Цивільного кодексу України, розрахунки за поставлену продукцію здійснюються шляхом сплати певної грошової суми.

Судом встановлено, що спір виник не стільки у зв'язку з невірним тлумаченням сторонами змісту пунктів 4.1 та 4.2 Договору, скільки у зв'язку з незгодою позивача та відповідача щодо факту настання або ненастання строку оплати за договором на етапі його виконання, та наміром позивача, шляхом подання позову до господарського суду Київської області про тлумачення умов договору, створити преюдицію для господарського суду Харківської області під час вирішення спору у справі № 922/4772/14 про стягнення заборгованості за спірним договором.

Факт настання або ненастання строку оплати отриманого товару за договором №1/12-13 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.12.2013р. входить до предмету доказування у справі господарського суду Харківської області № 922/4772/14 про стягнення заборгованості, та не підлягає дослідженню та встановленню господарським судом Київської області в межах даної справи про тлумачення умов договору, що є підставою для відмови позивачу в позові.

Суд звертає увагу відповідача на те, що статтею 212 ЦК України врегульовано можливість для сторін правочину обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина), відповідно посилання позтвача не невідповідність пункту 4.2 Договору частині першій ст. 530 ЦК України є безпідставним.

Крім того, суд звертає увагу на те, що за умовами пункту 4.2 Договору у разі затримки бюджетного фінансування, розрахунок за поставлений товар здійснюється протягом 10-ти банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.

Разом із тим, пунктом 8 ст. 2 Бюджетного кодексу України наведено визначення бюджетного призначення - як повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування.

Згідно до пункту 18 ст. 2 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів є бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень. Так, згідно до пункту 1 частини 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до частини 6 ст. 22 Бюджетного кодексу України Розпорядник бюджетних коштів може уповноважити одержувача бюджетних коштів на виконання заходів, передбачених бюджетною програмою, та надати йому кошти бюджету (на безповоротній чи поворотній основі) в межах відповідних бюджетних асигнувань. Одержувач бюджетних коштів використовує такі кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі цього розпорядника бюджетних коштів.

За таких обставин, відповідно до пункту 38 ст.2 Бюджетного кодексу України одержувач бюджетних коштів - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету.

За таких обставин, в пункті 4.2 Договору сторонами допущено термінологічні неточності, щодо тлумачення яких ані позивач, ані відповідач вимог до суду не заявляють.

За таких обставин, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, суд вважає вимоги позивача такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 78, п. 4 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

В позові Державній установі «Інститут медичної радіології імені С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України» до товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Контакт» про тлумачення умов пунктів 4.1 та 4.2 Договору № 1/12-13 про закупівлю товарів за державні кошти від 02.12.2013р. відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 31.01.2015р.