ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа № 909/986/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Кордюк Г.Т.

Хабіб М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Лукор" (надалі ПрАТ "Лукор") за №26/1-122 від 11.12.2014р. (вх. №01-05/6037/14 від 22.12.2014р.)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2014р.

у справі № 909/986/14

за позовом: ПрАТ "Лукор"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпат-Полімер" (надалі ТзОВ "Карпат-Полімер")

про визнання припиненими договорів оренди майна №43/20 від 29.03.12р. та №43/19 від 01.04.12р., зобов'язання відповідача протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні майном та повернення майна,

за участю:

від позивача: Яковишин З.В. - представник (довіреність №26/1-23 від 24.01.2014р.);

від відповідача: Біленко В.В. - директор; Вірста Р.Я. - представник (довіреність №29/09/14-1юр від 29.09.2014р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2014р. у справі №909/986/14 (суддя Матуляк П.Я.) в позові ПрАТ "Лукор" відмовлено.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що постановою Вищого господарського суду України від 30.10.14 у справі №909/320/14 визнано недійсним рішення (зокрема, щодо припинення приватного акціонерного товариства "Лукор" шляхом добровільної ліквідації) позачергових загальних зборів акціонерів Приватного акціонерного товариства "Лукор", оформлені протоколом №15 від 17.01.14, та прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

ПрАТ "Лукор" подало апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному, необ'єктивному з'ясуванні обставин справи. Звертає увагу на те, що станом на 27.11.2014р., тобто на день проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення, державним реєстратором не було проведено жодних реєстраційних дій в ЄДРЮОФОП щодо зміни відомостей про статус апелянта, який перебував у стані припинення за рішенням засновників, тому, на його думку, відсутні правові підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2014р. у справі №909/986/14, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу № 13-01/15 від 13.01.2015 р. (вх. № 01-04/170/15 від 19.01.2015 р.) відповідач просив залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2014р. у справі №909/986/14, а апеляційну скаргу ПрАТ "Лукор" - без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2012 р. та 01.04.2012 р. між ПрАТ "Лукор" (орендодавець) та ТзОВ "Карпат-Полімер" (орендар) укладено договори оренди майна №43/20 та №43/19 (далі - договір №43/20 від 29.03.2012 р.; договір №43/19 від 01.04.2012р.), за умовами яких орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування (оренду) обумовлене даними договорами майно (а.с. 13-17, 20).

Згідно з п.2.1 даних договорів строк оренди триває з 01.04.2012 року до 31.12.2013року.

Додатковою угодою №43-167/12 від 04.07.2013 р. строк договору оренди майна №43/20 від 29.03.2012 р. продовжено до 01.07.2015 р. (а.с. 18).

Додатковою угодою №43-157/12 від 01.07.2013 р. строк договору оренди майна №43/19 від 01.04.2012 р. продовжено до 31.07.2015 р. (а.с. 21).

В пункті 10.4 договору №43/20 від 29.03.2012 р. та пункті 7.2 договору №43/19 від 01.04.2012 р. сторони погодили, що припинення, розірвання договору у випадках, не передбачених даними договорами, здійснюється згідно чинного законодавства України.

На позачергових загальних зборах акціонерів ПрАТ "Лукор", оформлених протоколом №15 від 17.01.2014 р., було прийнято рішення щодо припинення ПрАТ "Лукор" шляхом добровільної ліквідації (а.с. 122-127).

Наказом ліквідатора ПрАТ "Лукор" Григор'єва О.В. №4 від 20.01.2014р. припинено господарську діяльність ПрАТ "Лукор" з 31.03.2014 р. та визначено термін проведення ліквідації - не більше 1 року з дня прийняття рішення про ліквідацію (а.с. 34-37).

У зв'язку з ліквідацією приватного акціонерного товариства "Лукор" та припиненням його господарської діяльності позивачем на адресу відповідача направлялися листи №117 від 13.02.2014 р., №116 від 13.02.2014р. та №280 від 04.07.2014р. щодо припинення дії договорів оренди майна №43/20 від 29.03.2012 р. та №43/19 від 01.04.2012 р. (а.с. 23-25).

Відповідач у листах №2802/04 від 28.02.2014р., №2802/03 від 28.02.2014р., №0807/01 від 08.07.2014р. відмовився підписати угоди про припинення спірних договорів та повернути майно за актом приймання-передачі, зазначивши, що відкриття ліквідаційної процедури та затвердження проміжного ліквідаційного балансу приватного акціонерного товариства "Лукор" не є законодавчими підставами для припинення дії спірних договорів (а.с. 26-28).

Підставою звернення позивача до суду з даним позовом слугувала відмова відповідача, підписати угоди про припинення договорів №43/20 від 29.03.2012 р. і №43/19 від 01.04.2012 р. та повернути майно за актом приймання-передачі, що, на його думку, суперечить вимогам ст.785 ЦК України.

При винесенні постанови, колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів оренди майна №43/20 від 29.03.2012 р. та №43/19 від 01.04.2012 р., умови яких передбачали передачу у строкове платне користування на підставі акту приймання - передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендарю) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Позивач у своєму позові просить визнати припиненими договори оренди майна №43/20 від 29.03.12р. та №43/19 від 01.04.12р. та зобов'язати відповідача протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні майном та повернути орендоване майно по акту приймання-передачі повернення майна з оренди.

Статтею 631 Цивільного кодексу України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 2.1 договорів №43/20 від 29.03.2012 р. та №43/19 від 01.04.2012 р. термін договорів оренди визначений до 31.12.2013р., а згідно додаткових угод №43-167/12 від 04.07.2013 р. та №43-157/12 від 01.07.2013 р. продовжений до 01.07.2015 року та 31.07.2015 року.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічне положення закріплено у ст.193 ГК України, згідно з якою зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Відповідно до положень ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Сторони погодили, що припинення, розірвання договору у випадках, не передбачених даними договорами, здійснюється згідно чинного законодавства України (п.10.4 договору №43/20 від 29.03.2012 р. та п.7.2 договору №43/19 від 01.04.2012 р.).

Статтею 609 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з частиною 2 статті 781 ЦК України договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

Відповідно до статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Судом встановлено, що на позачергових загальних зборах акціонерів ПрАТ "Лукор", оформлених протоколом №15 від 17.01.2014 р., було прийнято рішення щодо припинення ПрАТ "Лукор" шляхом добровільної ліквідації.

Однак, постановою Вищого господарського суду України від 30.10.2014р. у справі №909/320/14 визнано недійсним рішення позачергових загальних зборів акціонерів приватного акціонерного товариства "Лукор", оформлені протоколом №15 від 17.01.2014р. (а.с. 141-147).

За приписами частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Доводи апелянта про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог через те, що станом на 27.11.2014р., тобто на день проголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення, державним реєстратором не було проведено жодних реєстраційних дій в ЄДРЮОФОП щодо зміни відомостей про статус апелянта, який перебував у стані припинення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки на той час рішення засновників, на підставі якого було внесено запис про перебування ПрАТ "Лукор" в стані припинення, було визнано недійсним у судовому порядку.

Проаналізувавши вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд підставно відмовив у позові ПрАТ "Лукор" до ТзОВ "Карпат-Полімер" про визнання припиненими договорів оренди майна №43/20 від 29.03.12р. та №43/19 від 01.04.12р., зобов'язання відповідача протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні майном та повернення майна за актом приймання-передачі.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника згідно вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 27.11.2014р. у справі №909/986/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Кордюк Г.Т.

Хабіб М.І.