ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 922/4424/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І. , суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Кайдашова В.С.

1-го відповідача - не з'явився.

2-го відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ в ос. філії АТ "Укрексімбанк", м. Харків (вх. №4451X73) на рішення господарського суду Харківської області від 02.12.14 року у справі №922/4424/14

за позовом ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ в особі філії АТ "Укрексімбанк", м. Харків

до 1. ФОП Шило Віталій Олександрович, м. Харків

2. ПП "Союзбит.Сервіс", м. Харків

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання недійсним Договору оренди легкового автомобіля б/н від 01.07.2009 року, укладеним між Фізичною особою-підприємцем Шило В.О. та Приватним підприємством "Союзбит. Сервіс". В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що об'єкт оренди за вказаним договором - легковий автомобіль LEXUS LX 470, 2007 р.в., реєстраційний номер АХ1287АТ є також предметом забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №6807С5 від 05.02.2007 року, укладеного між АТ "Укрексімбанк" та Фізичною особою-підприємцем Шило В.О. Відповідно до п. 2.3.4 Договору застави, заставодавець не має право без письмової згоди заставодержателя здійснювати дій, пов'язаних з передачею майна третім особам. Відповідно, позивач згоду на передачу предмету заствави, а саме: легковий автомобіль LEXUS LX 470, 2007 р.в., реєстраційний номер АХ1287АТ в оренду не надавав.

Рішенням господарського суду харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4424/14 (суддя ДенисюкТ.С.) в позові відмовлено повністю.

Позивач, ПАТ Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ в особі філії АТ ''Укрексімбанк", не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права при його прийнятті.

Просить скасувати рішення господарського суду харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4424/14 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідачі відзивів на апеляційну скаргу не надали, своїх представників в засідання судової колегії не направили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Судова колегія, в межах вимог передбачених ст. 101 ГПК України, повторно розглянувши справу та перевіривши повноту, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, 01 липня 2009 року між ПП "Союзбит.Сервіс" та ФОП Шило В.О. було укладено Договір оренди легкового автомобіля LEXUS LX 470, 2007 р.в., реєстраційний номер АХ 1287AT (Автомобіль).

Автомобіль LEXUS LX 470, 2007 р.в., реєстраційний номер АХ1287А1 належить на праві власності Шило Віталію Олександровичу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АХСО17677, виданим РЕВ МВ №1 ДАЇ ГУМВС України в Харківській області від 02.02.2007 року.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що автомобіль LEXUS LX 470, 2007 р.в., реєстраційний номер АХ1287АТ, є предметом забезпечення виконання зобов'язань за кредити договором №6807С5 від 05.02.2007 року, укладеного між AT "Укрексімбанк" (Банк) та фізичною особою Шило Віталієм Олександровичем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовує своє рішення тим, що позивачем не надано відповідних доказів для визнання недійсним Договору оренди легкового автомобіля б/н від 01.07.2009 року, укладеним між Фізичною особою-підприємцем Шило В.О. та Приватним підприємством "Союзбит" відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, ст.ст. 15, 16 ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. 20, ч.1 ст. 207 ГК України.

Також, як зазначає суд першої інстанції в своєму рішенні, станом на день подання позовної заяви фактично відпали підстави для визнання його недійсним, оскільки строк дії оскаржуваного правочину та виконання зобов'язань за ним закінчився 30.06.2010 року, а тому позивачем пропущений строк для звернення з позовом до суду відповідно до вимог ст.ст. 256, 257, 261ЦК України, в зв'язку з чим відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України позов не підлягає задоволенню.

Судова колегія апеляційного суду не може погодитись з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як зазначив суд першої інстанції в своєму рішенні, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення ЦК України узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Однак, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки щодо факту укладання Договору оренди легкового автомобіля б/н від 01.07.2009 року, між ФОП Шило В.О. і ПП "Союзбит. Сервіс" та правомірності здійсненого правочину згідно діючого законодавства.

Як правомірно зазначає позивач (апелянт) у своїй скарзі, ч. 2 ст. 586 ЦК України, передбачено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Укладеним між сторонами договором застави також передбачено, що зміна предмету застави, відчуження предмету застави, а також дій, пов'язаних з передачею предмету застави третім особам, дозволяються лише за згодою заставодержателя (п.п. 1.6., 1.7., 2.3.4.) Крім того, пунктом 2.3.6. договору застави застовадавець зобов'язаний надавати заставодержателю відомості про будь-які зміни, які вже відбулися або відбуваються з предметом застави.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, перший відповідач в момент укладання договору оренди не повідомив про це позивача.

Посилання відповідача у відзиві на позов та суду першої інстанції в своєму рішенні на те, що позивачем пропущений строк для звернення з позовом до суду, є безпідставними, оскільки відповідач не виконав свого обов'язку щодо повідомлення позивача про укладення договору оренди згідно п. пунктом 2.3.6. договору застави, а про укладання зазначеного договору позивач дізнався лише під час судового засідання 18.09.2014 в процедурі банкрутства ФОП Шило В.О. (першого відповідача) .

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК.

Таким чином, позов про визнання недійсним договору оренди від 01.07.2009 року підлягає задоволенню з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 586 ЦК України через його невідповідність вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4424/14 прийнято без урахування фактичних обставин справи та діючого законодавства, тому підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Таким чином, керуючись ч. 1 ст. 215, ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України, ст.ст. 33, 49, 99,101, п. 2 ст. 103, ст.ст. 104-105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити. Рішення господарського суду Харківської області від 02.12.2014 року у справі №922/4424/14 скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити. Визнати недійсним договір оренди легкового автомобіля б/н від 01.07.2009 року, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Шило В.О. та Приватним підприємством "Союзбит. Сервіс".

Стягнути з ФОП Шило Віталія Олександровича (61110, м. Харків, пров. 1 Істомінський, буд. 3, ІНН ) на користь ПАТ Державний експортно-імпортний банк України" в ос. філії АТ "Укрексімбанк" в м. Харкові (61075, м. Харків, вул. Чернишевська, 11, ) - 1280,00 грн. судового збору за подання позову та 609,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Накази доручити видати господарському суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29.01.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Плужник О.В.