ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 р. Справа № 914/4175/14

За позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Бережинка, Кіровоградська область

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м.Трускавець, Львівська область

про стягнення 941 674 грн. 13 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, представник (ордер №045457 від 12.11.2014р.);

від відповідача: Федько С.А., представник (довіреність №20-08 від 01.07.2014 р.)

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, с.Бережинка, Кіровоградська область звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Трускавець, Львівська область про стягнення 941 674 грн. 13 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 27.11.2014р. призначив розгляд справи на 15.12.2014 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду. За клопотанням представника сторони строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 10.02.2015 р.

Представникам роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та ТзОВ «Авангард Еко» було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким ТзОВ «Авангард Еко» передало позивачу право вимоги на суму 369 952 грн. 89 коп. Також, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар на загальну суму 1 569 226 грн. 00коп. Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, на дату звернення до суду заборгованість становила 941 674 грн. 13 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 941 674 грн. 13 коп.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку із необхідністю проведення експертизи підпису представника відповідача на акті звірки розрахунків.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою в разі призначення господарським судом судової експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як вбачається із клопотання про призначення експертизи, поставлене питання не спрямоване на встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у справі №914/4175/14. Також обставинами справи №914/4175/14, зокрема, наявними в справі належним чином оформленими первинними документами (накладними, товарно-транспортними накладними, платіжними дорученнями), відсутністю у відповідача зауважень щодо їх оформлення, спростовується необхідність призначення експертизи підпису представника відповідача на акті звірки розрахунків.

З огляду на викладене, в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення експертизи слід відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

1 березня 2013 р. між ТзОВ «Авангард Еко» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено угоду №01/03 про відступлення права вимоги.

Згідно п.п. 1, 2 угоди про відступлення права вимоги, первісний кредитор відступає, а новий кредитор приймає на себе права та вимоги первісного кредитора і стає кредитором за договором №3/10-1 від 29.12.2012 р. у розмірі 369 952 грн. 89 коп.

1 березня 2013 року між ФОП ОСОБА_1 (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (покупець) було укладено договір поставки №1009.

За цим договором постачальник (позивач) постачає і передає у власність ТзОВ «МІК», а ТзОВ «МІК» (відповідач) приймає та оплачує товари згідно з замовленням ТзОВ «МІК» та товарно-супровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього договору.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач за період з 04.03.2013 р. по 09.07.2014 р. згідно видаткових накладних та товарно-транспортних накладних (оригінали накладних оглянуті в судовому засіданні, належним чином завірені копії долучені до матеріалів справи) поставив відповідачу товар на загальну суму 1 569 226 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.1. договору ТзОВ «МІК» за умови виконання постачальником всіх вимог даного договору здійснює оплату вартості товару вказаної у відповідному рахунку-фактурі (видатковій накладній) протягом 30 календарних днів.

Відповідач свої зобов'язання, які виникли перед позивачем згідно угоди про відступлення права вимоги, виконав повністю, а також оплатив отриманий товар згідно договору поставки частково в сумі 627 551 грн. 87 коп., що підтверджується копіями платіжних доручень.

6 листопада 2014 р. сторонами було звірено взаємні розрахунки, в результаті чого складено акт звірки розрахунків, згідно якого за відповідачем облікувалася заборгованість перед позивачем в розмірі 941 674 грн. 13 коп.

Таким чином, з матеріалів справи, пояснень представника позивача, вбачається, що відповідач свої зобов'язання перед позивачем щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, станом на дату розгляду справи в суді заборгованість відповідача перед позивачем становить 941 674 грн. 13 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про прострочення виконання зобов'язання боржником, що в свою чергу є підставою для стягнення суми боргу, оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Відповідно до статті 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до п. 3.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

На виконання умов договору поставки позивачем було передано відповідачу товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами. Отриманий відповідачем товар позивачу не було повернуто, що свідчить про подальше його використання відповідачем у своїй господарській діяльності.

Таким чином, отримання відповідачем товару та його подальше використання у господарській діяльності, а також часткова сплата вартості товару, свідчить про схвалення дій представника, який уклав договір від імені відповідача, що в силу приписів ст. 241 ЦК України не дає підстав для визнання цього договору недійсним.

Суд вважає також за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 17 ГПК України, справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення, складає 941674грн. 13 коп. основного боргу.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», с.Надеждівка, вул. Шевченка, 36, Криворізький район, Дніпропетровська область (ідентифікаційний код 19096149) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 941 674 грн. 13 коп. основного боргу, 18 883 грн. 48 коп. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 02.02.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 06.02.2015 р.

Суддя Мазовіта А.Б.