РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015Справа №910/26260/14

За позовом: державного спеціалізованого підприємства "ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС"

до: публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

про: визнання договору недійсним

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Гарнага П.А. - за довіреністю від 12.01.2015, № 5-ЮВ, Степаненко К.В. - довіреність від 12.01.2015 № 1-юв;

відповідача: Демчук О.В. - за довіреністю від 18.04.2014 № 14-94.

С У Т Ь С П О Р У:

Державне спеціалізоване підприємство "ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" про визнання договору купівлі-продажу природного газу від 27.02.2014 № 2379/14-КП-17 недійсним.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що укладений сторонами спору договір купівлі-продажу природного газу від 27.02.2014 № 2379/14-КП-17 не відповідає вимогам закону "Про засади функціонування ринку природного газу" та укладений без врахування і з порушенням постанови НКРЕ від 05.07.2012 № 849 "Про затвердження типового договору на купівлю-продаж природного газу". Позивач водночас зазначає, що при укладенні вказаного договору ціна визначена відповідачем всупереч вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2013 № 951 "Про зниження ціни на природний газ" та постанови НКРЕ від 30.12.2013 № 1797 "Про встановлення граничного (максимального) рівня ціни на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів. Крім того, позивач стверджує, що оспорюваний договір укладений відповідачем без отримання в установленому порядку ліцензії на постачання природного газу за регульованим тарифом.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю. Виходячи зі змісту відзиву, відповідач зазначає, що позивач є промисловим споживачем, тому договір купівлі-продажу природного газу від 27.02.2014 № 2379/14-КП-17 відповідає законодавству. Також відповідач зазначив, що у спірному договорі ціна складає 3.113,00 грн за 1000 куб. м., що підтверджує відповідність спірного договору законодавству та постанові НКРЕ від 30.12.2013 № 1798 "Про встановлення граничного рівня ціни на промисловий газ". Крім того, оскільки у відповідача відсутня ліцензія на постачання природного газу за регульованим тарифом останній не має юридичних підстав реалізовувати позивачу природний газ керуючись постановою НКРЕ від 30.12.2013 № 1797 "Про встановлення граничного (максимального) рівня ціни на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів".

В судовому засіданні 04.02.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін справи по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між державним спеціалізованим підприємством "ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС", як покупцем, (далі - позивач) та публічним акціонерним товариством "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", як продавцем, (далі - відповідач) укладено договір

купівлі-продажу природного газу від 27.02.2014 № 2379/14-КП-17 (далі - Договір / оскаржуваний правочин), відповідно до якого відповідач зобов'язується передати у власність позивача у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору (п. 1.1 Договору).

У відповідності до п. 1.2 Договору газ, що продається за Договором використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Згідно п. 2.1 Договору відповідач передає позивачу з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 13.030 тис. куб. м.

Ціна за 1000 куб. м. газу становить 3.113,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу (п. 5.2 Договору).

Укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок такого.

Позивач вважає, що оскаржуваний правочин укладений сторонами спору з порушенням типової форми договору на купівлю-продаж природного газу, яка встановлена постановою НКРЕ від 05.07.2012 № 849 "Про затвердження типового договору на купівлю-продаж природного газу" та є обов'язковою для сторін господарських зобов'язань. При визначенні ціни оскаржуваного правочину відповідачем застосована постанова НКРЕ від 30.12.2013 № 1798 "Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання" в розмірі 3.113,00 грн, однак позивач стверджує, що при укладенні Договору відповідач мав застосувати положення постанови НКРЕ від 30.12.2013 № 1797, яка в свою чергу передбачає ціну за 1000 куб. м. газу в розмірі 2.448,00 грн, тобто як для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів. Також позивач стверджує, що частиною 2 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 "Про забезпечення споживачів природним газом" встановлено, що реалізація природного газу для підприємств, які фінансуються з державного та місцевих бюджетів здійснюється суб'єктами господарювання тільки за наявності відповідної ліцензії на постачання природного газу за регульованим тарифом, яка на момент укладення оскаржуваного правочину у відповідача була відсутня.

Таким чином, з огляду на викладені вище обставини, позивач вважає, що до укладеного сторонами Договору слід застосувати правила, встановлені ст.ст. 203, 207, 215 Цивільного кодексу України.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Державне агентство України з управління зоною відчуження у листі від 22.10.2014 № 01-2833/1.4.3 зазначає, що державне спеціалізоване підприємство "ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС" в процесі діяльності виробляє теплову енергію виключно для забезпечення технологічного процесу та є промисловим споживачем, річний обсяг споживання природного газу якого перевищує 3 млн. куб. метрів на рік. Позивач підтверджує факт того, що підприємство є промисловим споживачем у листі від 21.10.2014 № 4211-52-1102/2 (вказані вище листи наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій).

У відповідності до постанови НКРЕ від 30.12.2013 № 1798 "Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання" встановлений граничний рівень цін на природний газ:

-для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання ціна на природний газ встановлена на рівні 3.113,00 за 1000 м. куб. (без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на послуги з транспортування, розподілу і постачання природного газу за регульованими тарифами).

-для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів на рівні 2.448,00 грн за 1000 м. куб. (без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ, тарифів на послуги з транспортування, розподілу і постачання природного газу за регульованими тарифами).

У спірному договорі ціна складає 3.113,00 грн за 1000 м. куб., що підтверджує відповідність оспорюваного договору постанові НКРЕ від 30.12.2013 № 1798.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом", зокрема п.п. 2 ст. 2, передбачено, що реалізація природного газу для задоволення потреб установ та організацій, які фінансуються з державного та місцевого бюджетів здійснюється суб'єктами господарювання, що мають ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом. Оскільки у публічного акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" відсутня ліцензія на постачання природного газу за регульованим тарифом компанія не має юридичних підстав реалізовувати природний газ позивачу керуючись постановою НКРЕ від 30.12.2013 № 1797 "Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів".

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 № 705 гарантованими постачальниками природного газу є суб'єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій НКРЕ території з постачання природного газу за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу який перевищує 3 млн. куб. м. та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії). Враховуючи вказану постанову позивач не позбавлений свого права звернутись до гарантованого постачальника природного газу, що в установленому порядку отримав ліцензію на постачання природного газу за регульованим тарифом та провадить діяльність на території з постачання природного газу.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Отже, підсумовуючи сукупність наведених вище фактів та обставин даного спору, які підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов такого висновку:

по-перше: державне спеціалізоване підприємство "ЧОРНОБИЛЬСЬКА АЕС" є промисловим споживачем;

по-друге: оспорюваний правочин відповідає постанові НКРЕ від 05.07.2012 № 849 "Про затвердження типового договору на купівлю-продаж природного газу" (між власниками та постачальниками природного газу);

по-третє: фактичні обставини у даному спорі, з якими закон пов'язує недійсність правочину, відсутні, тому, підстав для застосування до Договору правил, визначених ст. 215 Цивільного кодексу України, немає;

по-четверте: сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов оспорюваного правочину, оскільки Договір містить предмет, ціну та строк дії, тощо, та підписаний і скріплений відбитками печаток сторін, відтак, Договір вважається укладеним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11 лютого 2015 року.

Суддя С.В. Балац