ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 року Справа № 904/6478/13

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванов О.Г. (доповідач),

суддів: Подобєд І.М., Величко Н.Л.

при секретарі судового засідання: Погорєлова Ю.А.

Представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року у справі № 904/6478/13

за позовом Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

третя особа: Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області

про стягнення збитків за порушення користування земельною ділянкою в розмірі 273 812 грн. 56 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернувся Криворізький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 збитків за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів в розмірі 273 812 грн. 56 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що прокуратурою ініційовано проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням земельного законодавства відповідача. Під час проведення перевірки виявлено порушення останнім вимог земельного законодавства, а саме не оформлено правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 0,3791 га, розташованою у АДРЕСА_1., у зв'язку з чим територіальна громада міста у період з 01.06.2010р. по 31.05.2013р. не одержала дохід у вигляді орендної плати за землю до міського бюджету в розмірі 273 812,56 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року у справі №904/6478/13 позов задоволено у повному обсязі.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 року вищезазначене рішення від 21.10.2013 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.08.2014 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21.10.2013 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.05.2014 року скасовано, справу № 904/6478/13 направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року (суддя Петренко Н.Е.) в задоволенні позову Криворізького прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері в інтересах держави в особі Криворізької міської ради відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що у діях відповідача не вбачається усього складу цивільного правопорушення, зокрема, вини відповідача в неукладені між сторонами договору оренди земельної ділянки, а також протиправної поведінки та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками.

Не погодившись з даним рішенням господарського суду Дніпропетровської області Криворізька міська рада звернулась до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для справи.

А саме, зазначає, що використання земельної ділянки без належної правової підстави, в даному випадку - оформлення права на оренду, позбавляє власника такої земельної ділянки права отримувати від цієї земельної ділянки дохід у формі орендної плати.

Предметом спору у даній справі є стягнення саме збитків у вигляді неодержаних доходів, що судом не було у повній мірі з'ясовано. Розмір збитків у сумі 273 812,56 грн. встановлений актом № 4 від 06.06.2013 року комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, який затверджено рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.06.2013р. №199.

Не погоджується з тим, що ФОП ОСОБА_1 здійснюється сплата орендної плати за землю.

Наполягає на тому, що Відповідачем використовується земельна ділянка площею саме 3 792 кв.м., що судом першої інстанції взагалі не було досліджено та дано оцінку доводам позивача.

Представник Криворізької міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та призначено на 14.01.2015 року.

14.01.2015 року розгляд справи відкладено на 04.02.2015 року, у зв'язку з клопотанням Криворізької міської ради про відкладення розгляду справи (т. 2 а.с. 174).

В судове засідання, призначене на 04.02.2015 року, представник скаржника повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Криворізький прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері та відповідач, ФОП ОСОБА_1, у судові засідання двічі не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник третьої особи, Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, у судові засідання двічі не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі та відзив на апеляційну скаргу, у якому просив скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 102 ГПК України, а також враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у відсутність представників сторін та третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд встановив наступні обставини.

26.03.2004 року між Відкритим акціонерним товариством "Криворізьке автотранспортне підприємство 14136", від імені якого діяв ліквідатор ОСОБА_2 (Продавець) і ОСОБА_1 (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу споруд. За договором покупець став власником наступних споруд: складу легкозаймистих речовин К, загальною площею 68,1 кв.м., та гаражу У, загальною площею 143,8 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30).

Договір був посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу 26.03.2004р. і зареєстрований у реєстрі за №712. Право власності на споруди Покупець набув 04.01.2005р. (а.с. 130).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2006 року за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові будови, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, а саме прохідна літ. Ж розміром 12,35 х 4,84 м. з навісом літ З розміром 12,35 х 13,60 м. Право власності на ці будови 09.08.2006 року зареєстроване КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 67-72).

31.07.2006р. між Криворізькою міською радою (Розпорядник земель міста) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Фактичний землекористувач) за №798/3 була укладена тимчасова угода про сплату за фактичне користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 1 угоди Фактичний землекористувач, враховуючи фактичне використання ним земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, площею 241, визначеною відповідно до довідки КП "КБІ", нормативна грошова оцінка її станом на 14.04.2005р. складає 478,93 грн./кв.м. для потреб розміщення гаражу та складського приміщення, сплачує до місцевого бюджет за користування цією земельною ділянкою суму, що відповідає розміру земельного податку, а саме 1% (від нормативної грошової оцінки земельної ділянки), що становить 99,55 грн. (т. 1 а.с. 131).

Ця угода діє з 31.07.2006р. по 24.07.2007р. включно; набуває чинності з дня її підписання сторонами і втрачає свою чинність наступного дня після закінчення терміну дії або дострокового у день, що передує дню набуття права користування земельною ділянкою відповідно до Земельного кодексу України; після закінчення терміну дії угоди подальше користування Фактичним землекористувачем земельною ділянкою без оформлення права її користування є неправочинним (п. 6).

Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували оформлення права користування на вищезазначену земельну ділянку між позивачем і відповідачем після закінчення терміну дії угоди №798/3 від 31.07.2006р. Ці обставини також не заперечуються сторонами по справі.

Криворізькою прокуратурою з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері постановою № 27 від 05.03.2013р. ініційовано проведення перевірки у порядку нагляду за додержанням і застосуванням земельного законодавства ФОП ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 16).

До даної перевірки залучено Державну інспекцію сільського господарства в Дніпропетровській області.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.03.2013р., складеним головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області в присутності ФОП ОСОБА_1, встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,3791 га розташована у АДРЕСА_1. Дана земельна ділянка за формою статистичної звітності 6-зем не обліковується, відноситься до земель не наданих у власність чи користування, належить до державної власності. Згідно класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010р. № 548, код класифікації виду цільового призначення землі (КВЦПЗ) - секція 1-12/08 "Для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій", відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики та іншого призначення. На земельній ділянці розташовано комплекс для розміщення майстерні технічного обслуговування автомобілів, а саме:

- гараж площею 125,3 кв.м., склад площею 62,4 кв.м, що належать на праві приватної власності ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу ВВВ № 64983 від 26.03.2004р., зареєстрованому в КП "Криворізьке БТІ" 04.01.2005р. за реєстраційним № 612575;

- нежитлова будівля: прохідна розміром 12,35х4,85м з навісом розміром 12,35x13,60м, яка належить на праві приватної власності згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.03.2066р., зареєстрованого в КП "Криворізьке БТІ" 09.08.2006р. за реєстраційним №11493663.

Межі земельної ділянки не встановлені. Згідно з розподілом колишнього суцільного майнового комплексу ВАТ «АТП-14136» частина території біля будівель по ремонту автотранспорту огороджена парканом (т. 1 а.с17-21).

В акті зазначено, що в порушення вимог ст. 125 Земельного кодексу України, правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,3791 га Відповідачем не оформлено.

Перевірка проводилася в присутності ФОП ОСОБА_1 На підставі акту перевірки від 27.03.2013р. ФОП ОСОБА_1 було надано припис №27/04 від 27.03.2013р., щодо усунення порушення земельного законодавства України, а саме: оформити правовстановлюючі документи на користування земельною ділянкою площею 0,3791 га, розташовану у АДРЕСА_1, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В описовій частині припису зазначено, що межі земельної ділянки не встановлено ( а.с. 22).

Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області був складений повторний Акт № 135/27 від 24.05.2013р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства ФОБ ОСОБА_1, яким встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не виконано умови припису № 27/04 від 27.03.2013р. щодо оформлення правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою 0,3791 га під розміщення майстерні технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим Державною інспекцією сільського господарства в Дніпропетровській області складений повторний припис №114/27 від 24.05.2013р. (а.с.28) про усунення порушень з терміном виконання до 22.06.2013р., а також складений протокол про адміністративне правопорушення № 27/05 від 24.05.2013 р. (т. 1 а.с.23-26).

Мотиви, з яких виходила апеляційна інстанція при винесенні постанови.

Враховуючи набуття відповідачем права власності на споруди, які розташовані на спірній земельній ділянці, колегія суддів вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин приписи статей 120 Земельного кодексу України та 377 Цивільного кодексу України, якими визначено порядок переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції від 14.12.2004р. - на час виникнення відносин, пов'язаних з переходом права користування земельною ділянкою) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. (ст.377 ЦК України в редакції від 01.01.2005р.).

Згідно ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до інформації Криворізької північної міжрайонної державної податкової інспекції ДПС у Дніпропетровській області від 06.06.2013р. № 7833/10/172 Відповідач зареєстрований як платник окремих податків, використовує земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. п. 1. 2. постанови Кабінету Міністрів України, від 19.04.1993, № 284 "Про порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад.

Комісією по визначенню розмірів збитків, яка створена відповідно до рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради №346 від 12.10.2011 року, на підставі акту перевірки від 27.03.2013р. було винесено акт № 4 від 06.06.2013 року, яким зроблено висновок, що територіальна громада міста, як власник земельної ділянки, внаслідок обмеження її прав у результаті використання фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 без правоустановчих документів земельної ділянки загальною площею 3 791 м2 під розміщення комплексу (гараж, склад) на вул. Електрозаводській, 36 к у Жовтневому районі з 01.06.2010 до 31.05.2013 не одержала доход (у вигляді орендної плати за землю) до міського бюджету в розмірі 273 812 грн. 56 коп., що спричинило заподіяння їй збитків у вказаному розмірі (т. 1 а.с. 39-40).

Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.06.2013р. №199 "Про затвердження актів комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам", затверджено вищезазначений акт №4 від 06.06.2013 року комісії з визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам (т. 1 а.с. 38).

Прокурор просив стягнути збитки у сумі 273812,56 грн. внаслідок неодержання доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням спірної земельної ділянки. Розрахунок суми збитків за період з 01.06.2010р. до 31.05.2013р. був проведений управлінням земельних ресурсів виконкому міської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Слід зазначити, що саме згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Визначення поняття збитків наведено також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, у відповідності з якою під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В силу ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, серед іншого, включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

В п. 3.8 Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (зі змінами і доповненнями) визначено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини не оформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування. При цьому суду слід враховувати вимоги частини другої статті 120 ЗК України, якою передбачено що у разі коли жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Отже, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним з видів цивільно-правової відповідальності.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

В той же час, Позивачем не надано суду доказів в підтвердження здійснення будь-яких заходів, направлених на одержання доходів у вигляді орендної плати, а також вжиття заходів, спрямованих на уникнення збитків.

А саме, не надано суду належних та допустимих доказів того, що позивач приймав необхідні заходи щодо укладання з відповідачем договору оренди земельної ділянки. Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що не можуть братися до уваги додані прокурором до письмових пояснень з вих. № 2053 від 17.11.2014р. листи, тому що вони не є належними доказами, оскільки по тексту листів навіть не містять адресу, на яку була здійснена їх відправка, та не надано належних та допустимих доказів направлення їх на адресу відповідача.

При цьому, колегія суддів бере до уваги висновок Вищого господарського суду викладений у постанові від 13.08.2014р. по даній справі, що наявний у матеріалах справи примірник попереднього договору, яким відповідачу пропонується надати у платне користування спірну земельну ділянка не відповідає чинному в Україні земельному законодавству. Так, згідно ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Частиною 1 ст. 124 Земельного кодексу України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Таким чином, підставою для користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності, є відповідний договір оренди, укладений на підставі рішення органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідне рішення Криворізької міської ради суду надано не було (т. 2 а.с. 59-64).

Крім того,

- факт укладення 31.07.2006 р. між Криворізькою міською радою і ФОП ОСОБА_1 тимчасової угоди №798/3 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою;

- факт того, що відповідач від моменту укладення даної тимчасової угоди та реєстрації в органах ДПІ та протягом усього наступного періоду користування земельною ділянкою вносив до державного бюджету плату, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями, а також листом Криворізької міжрайонної ДПІ ДПС у Дніпропетровській області від 06.06.2013р. № 7833/10/172, згідно якого ФОП ОСОБА_4 за період з 01.06.2010р. по 31.05.2013р. задекларовано та сплачено 17 714,00 грн. орендної плати за спірну земельну ділянку, чим спростовуються відповідні доводи апеляційної скарги;

- замовлення ФОП ОСОБА_1 проекту обґрунтування площі земельної ділянки під майстерню по ремонту автомобілів у АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 56-62);

- численні звернення Відповідача на адресу Управління Держземагенства України та його територіальних органів, а також до органів прокуратури з приводу укладення договору оренди земельної ділянки та надання офіційного роз'яснення стосовно грошової оцінки землі (т. 1 а.с. 131-168), свідчать про те, що відповідач вживав необхідні заходи до оформлення свого права землекористування, тому відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Відповідачем використовується земельна ділянка площею саме 3 792 кв.м., виходячи з наступного.

Так, у тимчасовій угоді №798/3 про сплату за фактичне користування земельною ділянкою, яка укладена 31.07.2006 р. між Криворізькою міською радою і ФОП ОСОБА_1 зазначено, що «Фактичний землекористувач» фактично використовує земельну ділянку площею 241 кв. м. (т. 1 а.с. 131).

Відповідно до довідок № 3700-10 від 13.09.2006 року та № 6107-70 від 19.02.2007 року, виданих КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», ФОП ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 фактично використовує земельну ділянку площею 265 кв. м. (т. 2 а.с. 104, 105).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач використовує земельну ділянку на якій знаходиться належне йому на праві власності нерухоме майно.

У Акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 27.03.2013р., складеному головним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства управління контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, а також у приписі №27/04 від 27.03.2013р. щодо усунення порушення земельного законодавства України, зазначено, що межі земельної ділянки не встановлені (т. 1 а.с17-21).

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт використання відповідачем земельної ділянки загальною площею 0,3791 га, що більше ніж у 10 разів перевищує розмір земельної ділянки, визначений КП БТІ та сторонами, що, в свою чергу, свідчить про недоведеність позивачем розміру збитків, оскільки основою розрахунку останніх є саме площа використовуваної без правовстановлюючих документів земельної ділянки.

Саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що у діях відповідача не вбачається усього складу цивільного правопорушення, зокрема, вини відповідача в неукладені між сторонами договору оренди земельної ділянки, наявність та розмір збитків, а також протиправної поведінки та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками.

Матеріали справи свідчать про те, що господарським судом в порядку статті 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

З огляду на обґрунтованість рішення господарського суду, відповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи та чинному законодавству, вимоги скаржника про скасування рішення є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року у справі № 904/6478/13 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 09.02.2015 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд

Суддя Н.Л. Величко