РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/22985/13
За позовом прокурора Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

До 1) Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Південного поштамту Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта"

2) Голосіївської в місті Києві ради

про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання звільнити приміщення

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від прокурора - Демиденко Л.В. - посвідчення;

від позивача -1 Старушкевич У.М. - за дов.;

від позивача - 2 Федорчук О.В. - за дов.;

від відповідача-1 - Гибало О.В. - за дов.;

від відповідача-2 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Прокурор Голосіївського району міста Києва в інтересах держави в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна (нежитлових будівель, споруд, приміщень) комунальної власності територіальної громади Голосіївського району міста Києва №128-09 від 10.08.2009р., укладений між Голосіївською районною в міста Києві радою та Південним поштампом Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та зобов'язання Південний поштамп Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» повернути нежитлове приміщення у СЗШ №150, загальною площею 36 кв.м., за адресою: вул. Червонопрапорна, 148 у м. Києві.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що приміщення середньої загальноосвітньої шкоди №150 Голосіївського району міста Києва було надано в оренду для здійснення підприємницької діяльності відповідача і ця діяльність не пов'язана з навчально-виховним процесом, а отже договір №128-09 від 10.08.2009р. суперечить вимогам чинного законодавства, а саме вимогам ст. 63 Закону України «Про освіту» та згідно зі ст. 203 ЦК України, ст. 215 ЦК України є недійсним.

Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація (позивач-1) підтримала позовні вимоги прокурора Голосіївського району міста Києва та просила суд їх задовольнити в повному обсязі.

Через відділ діловодства суду від Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" Київська міська дирекція подано клопотання про заміну неналежного відповідача Південний поштамт Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" на належного відповідача, а саме Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Південного поштамту Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", оскільки Південний поштамт не є юридичною особою і здійснює свою діяльність від імені Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" в межах наданих повноважень та закріплених Положенням про Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Прокурор по справі та позивач проти заміни відповідача належним відповідачем не заперечили.

Ухвалою суду від 21.01.2014р. за згодою позивача не припиняючи провадження у справи, суд допустив заміну первісного відповідача належним відповідачем - Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" в особі Південного поштамту Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта".

Управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надані письмові пояснення, в яких позивач-2 підтримав заявлені вимоги прокурора Голосіївського району міста Києва.

Прокурором Голосіївського району міста Києва подана заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої прокурор просив суд визнати недійсним договір оренди нежитлового приміщення, вартістю 239 371 грн., загальною площею 36 кв.м., за адресою: вул. Червонопрапорна, 148, у м. Києві, №128-09 від 10.08.2009р., укладений між Голосіївською районною в міста Києві державною адміністрацією та Південним поштампом Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» та просив зобов'язати Південний поштамп Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» повернути нежитлове приміщення, вартістю 239 371 грн., у СЗШ №150, загальною площею 36 кв.м., за адресою: вул. Червонопрапорна, 148 у м. Києві.

Ухвалою суду від 25.02.2014р. залучено до участі у справі в якості відповідача Голосіївську в місті Києві раду.

Відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечив повністю, зокрема з наступних підстав:

- договір №128-09 від 10.08.2009р. укладено на виконання розпорядження Голосіївської районної в місті Києві ради з дотриманням вимог ст. 203 Цивільного кодексу України. Договір погоджено начальником управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та начальником відділу комунальних підприємств та оренди Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації;

- нежитлове приміщення не є об'єктом освіти, а відноситься до матеріально-технічної бази об'єкта освіти, тому передача в оренду нежитлового приміщення не змінює цільового призначення самого об'єкта освіти, а є додатковим джерелом фінансування навчального закладу;

- санітарно-епідеміологічна станція Голосіївського району міста Києва підтвердила, що в діяльності відділення поштового зв'язку відсутні небезпечні фактори, які мають шкідливий вплив на здоров'я дітей, що навчаються в школі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Прокуратурою Голосіївського району міста Києва проведено перевірку дотримання вимог законодавства щодо оренди державного майна та комунального майна.

Як встановлено судом, 10.08.2009р. між Голосіївською районною в місті Києві радою (надалі - Орендодавець) та Південним поштампом Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" укладено договір оренди нежитлового приміщення, яке є комунальною власністю територіальної громади Голосіївського району міста Києва №128-09 зі строком дії до 10.07.2012р.

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору на підставі розпорядження Голосіївської районної в місті Києві Ради від 07.07.2009р. №82 п. 2.6 ордеру №164-09 від 10.08.2009р. та розпорядження від 17.09.2009р. №116 п. 1.3 Орендодавець передає, а Орендар приймає в користування на умовах оренди нежитлове приміщення, яке є комунальною власністю територіальної громади Голосіївського району м. Києва, знаходиться за адресою: вул. Червонопропорна, 148, розташоване таким чином: на 1 поверсі СЗШ №150, площею 36,0 кв.м., використовується для відділення поштового зв'язку.

Посилаючись на порушення ст. 63 Закону України "Про освіту", вказуючи, що спірні приміщення передані в оренду для використання з метою, що не пов'язана з освітньою діяльністю, прокурор звернувся до суду з указаним позовом.

Частина 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначає, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно ч. 5 ст. 283 Господарського кодексу України визначає, законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об'єктом оренди.

Відповідач-1 наголошує на тому, що нежитлове приміщення не є об'єктом освіти, а відноситься до матеріально технічної бази об'єкту освіти, тому передача в оренду нежитлового приміщення не змінює цільового призначення самого об'єкту освіти, а є лише додатковим джерелом фінансування навчального закладу.

Також, відповідач-1 вказує на те, що вказане нежитлове приміщення відповідає вимогам діючого санітарного законодавства України, платежі за договором оренди проводяться своєчасно, а діяльність відділення поштового зв'язку ніяким чином не впливає на освітній процес у школі №150 в місті Києві, натомість відділення поштового зв'язку №26, що розташоване в м. Києві, вул. Червоноправпорна, 148, відіграє значну роль у соціальній інфраструктурі Голосіївського району, яке обслуговує 2000 тис. громадян, на підставі вищезазначеного відповідач-1 просив суд відмовити у позові повністю.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у справі є питання дійсності оспорюваного Договору оренди.

Приписами ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішення, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 09.09.2010р. №7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві» та розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30.09.2010 №787 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 09.09.2010 №7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» Голосіївська районна в місті Києві рада та її виконавчий орган Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація припинили свою діяльність шляхом ліквідації та була створена нова Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація.

Відповідно до рішення Київської міської ради від 28.10.2010 №183/4995 «Про окремі питання організації управління районами в місті Києві» вирішено віднести до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій майно підприємств, організацій та установ, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад районів у місті Києві та забезпечують життєдіяльність відповідної адміністративно-територіальної одиниці у сферах житлово-комунального господарства, освіти і науки культури, фізичної культури і спорту, охорони здоров'я, без права розпорядження.

Зобов'язано виконавчий орган Київської міської ради (Київській міській державну адміністрації) визначити конкретні переліки підприємств організацій та установ, майно яких відноситься до сфери управління районних в м. Києві державних адміністрацій згідно з пунктом 1 цього рішення та конкретні повноваження з управління цими об'єктами за погодженням з постійними комісіями Київської міської ради з питань власності, бюджету та соціально-економічного розвитку, охорони здоров'я та соціального захисту, житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу, освіти та науки, культури та туризму.

Судом встановлено, що на виконання рішення Київської міської ради від 28.10.2010 №183/4995 «Про окремі питання організації управління районами в місті Києві» прийнято розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 11 від 10.12.2010 №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», згідно Додатку № 1 (Таблиця № 1) якого, до сфери управління Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації було передано майно підприємств, організацій та установ, в тому числі і комунальні навчальні заклади, зокрема середню загальноосвітню школу №150, яка знаходиться за адресою: вул. Червонопрапорна, 148 у м. Києві.

Статтею 36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» встановлено, що місцеві державні адміністрації здійснюють функцію управління майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління.

З метою упорядкування організаційно-правових питань, пов'язаних із функціонуванням комунальних навчальних закладів міста Києва розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.03.2011 №209 комунальні заклади, зокрема середню загальноосвітню школу № 150 м. Києва віднесено до сфери оперативного відання управління освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Таким чином, як встановлено судом, приміщення, що орендується, на 1 поверсі школи № 150 по вул. Червонопрапорній, 148 є майном середньої загальноосвітньої школи №150 Голосіївського району міста Києва, який підпорядкований та знаходиться на балансі Управління освіти Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації.

З матеріалів справи слідує, що перевіркою встановлено, що актом обстеження навчального закладу щодо наявності оренди від 11.11.2013р. встановлено, що приміщення СЗШ №150, яке надано в оренду Південному поштампу «Укрпошта», використовується для діяльності не пов'язаної з навчально-виховним процесом, а зокрема, для розміщення відділенні поштового зв'язку.

Вказане також визначено в розділі 1 пункту 1.1 спірного Договору.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про загальну середню освіту» загальноосвітній навчальний заклад - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права громадян на загальну середню освіту. Загальноосвітній навчальний заклад, заснований на приватній формі власності, здійснює свою діяльність за наявності ліцензії, виданої в установленому законодавством України порядку.

Відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 5 ст. 18 Закону України "Про освіту" діяльність навчальних закладів розпочинається за наявності ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти і підготовкою фахівців різних рівнів кваліфікації. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно інформації Департаменту освіти і науки, молоді та спорту КМДА №063-23-01/13-1815 від 05.08.2013, Південний поштамп «Укрпошта» не отримував ліцензії для провадження діяльності з надання послуг у сфері освіти.

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про освіту" визначено, що право громадян на освіту забезпечується: розгалуженою мережею навчальних закладів, заснованих на державній та інших формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти; відкритим характером навчальних закладів, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей, інтересів громадянина; різними формами навчання - очною, вечірньою, заочною, екстернатом, а також педагогічним патронажем.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про освіту" система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти. Структура освіти згідно із статтею 29 вказаного Закону включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту.

За змістом наведених норм законодавства, під освітньою діяльністю розуміється діяльність закладів, що входять до системи освіти, з метою здобуття відповідного виду освіти і задоволення інших освітніх потреб здобувачів освіти та інших осіб, що визначаються метою освіти.

В свою чергу, навчально-виховний процес, як складова освітньої діяльності - це система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (п. 1.2. Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах, наказом Міністерства освіти і науки від 01.08.2001 № 563).

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про освіту визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності.

Статтею 61 вказаного Закону встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Однак, відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством. об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми затверджені постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.01 та розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Із змісту Договору (п.1.2.) вбачається, що орендовані за спірним Договором приміщення використовуються для відділення поштового зв'язку.

Отже, приміщення передано в орендне користування не для використання в навчально-виховному процесі, а тому має місце порушення вимог ст. 63 Закону України "Про освіту".

Середня загальноосвітня школа №150, як заклад загальної середньої школи належить до об'єктів освіти, і відповідно до ст. 63 Закону України «Про освіту» не може використовуватись не за призначенням, а може бути передане в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Отже, відповідно до положень чинного законодавства України, визнання правочину недійсним ставиться в залежність від його відповідності вимогам чинного законодавства та актам органів державної влади.

Зважаючи на викладене, з урахуванням обставин того, що здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється, позовні вимоги прокурора Голосіївського району м. Києва про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна є обґрунтованими.

Посилання відповідача-1 на наявність чинних розпоряджень №82 від 07.07.2009р. та №116 від 17.09.2009р. як на підставу для неможливості визнання недійсним оспорюваного Договору оренди без визнання недійсним вказаних розпорядження Голосіївської районної в м. Києві ради від 29.04.2009 № 60 є необґрунтованим, оскільки вказані розпорядження є формою волевиявлення органу місцевого самоврядування, уповноваженого на розпорядження відповідним майном територіальної громади, а оспорювання Договору оренди у даній справі не пов'язано із правомочністю такого органу і наявність вказаних розпоряджень не підтверджує відповідність договору вимогам законодавства.

На обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідач-1 посилається також на те, що Голосіївським районним суду м. Києва в межах справи №752/1518/14-а, було встановлено, що орендоване нежитлове приміщення не є частиною будівлі середньої загальноосвітньої школи №150, через що приміщення може передаватись в оренду виключно для діяльності пов'язаної з навчально-виховним процесом, а також зроблені висновки, що спірне орендоване нежитлове приміщення не є об'єктом освіти та основним приміщенням закладом освіти, а відноситься до матеріально-технічної бази об'єкту освіти.

Вказане рішення №752/1518/14-а Голосіївського районного суду м. Києва набрало законної сили.

Посилаючи на висновки зроблені судом в межах справи №752/1518/14-а, відповідач-1, відповідно до приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України зазначає, що такі висновки є преюдиціальними для справи №910/22985/13.

Проте, суд вказує, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.).

Таким чином, висновки до яких дійшов Голосіївський районний суд м. Києва в межах справи №910/22985/13 не мають для господарської справи преюдиціального значення, оскільки за встановлених обставин господарської справи №910/22985/13, наявних документах та доказах у вказаній справі, суд дійшов інших висновків, а саме щодо того, що орендоване нежиле приміщення (1 поверх школи) є частиною будівлі середньої загальноосвітньої шкоди №150, а також щодо того, що орендоване майно є об'єктом освіти, через що може передаватись в оренду виключно для діяльності пов'язаної з навчально-виховним процесом.

Зважаючи на вищевикладене, заперечення в цій частині судом не приймається до уваги.

Щодо позовних вимог позивача про повернення нерухомого майна, суд зазначає наступне.

Правові наслідки недійсності правочину визначені ст. 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Отже, у зв'язку із визнанням недійсним Договору оренди №128-09 від 10.08.2009р. нежитлового приміщення на відповідача-1 покладається обов'язок повернути приміщення балансоутримувачу, що є предметом вказаного договору.

Таким чином, на відповідача-1, в силу ст. 216 Цивільного кодексу України, покладається обов'язок повернення Управлінню освіти Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (балансоутримувачу) нерухомого майна - нежитлове приміщення загальною площею 36 кв.м., розміщеного за адресою м. Київ, вул. Червонопрапорна, 148, яке було отримано за спірним Договором.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Стаття 36-1 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Формами представництва є, зокрема, звернення до суду з позовами, коли порушуються інтереси держави та участь у розгляді судами справ. Прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Абзац 3 ч. 1 та ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України визначають, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Позов прокуратури Голосіївського району м. Києва є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Оскільки в силу вимог п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються, зокрема, органи прокуратури - при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді, та позовні вимоги прокурора - задоволенні повністю, відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір, який підлягає стягненню в Доход держави покладається на відповідача-1.

При цьому судом враховано, що відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Пункт 2.2.1 вказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачає, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. Якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України чи частиною другою статті 208 Господарського кодексу України, судовий збір сплачується за ставками, передбаченими для позовних заяв немайнового характеру (п. 2.2.2 вищевказаної постанови).

Зважаючи на те, що прокурором заявлена вимога, в порядку ст. 216 ЦК України про повернення спірного майна, судовий збір в цій частині підлягає стягненню з відповідача-1 за ставками майнового спору. Враховуючи, що вартість спірного майна складає, відповідно до висновку про вартість нежилого приміщення площею 36 кв.м. складає 239 371,0 грн., ставка судового збору за розгляд вимог про повернення орендованого нежитлового приміщення складає 4 787,42 грн.

Таким чином, у зв'язку із задоволенням позову прокурора про визнання договору недійсним та повернення майна з відповідача-1 підлягає стягненню судовий збір як за ставками передбаченими для немайнового спору так і за ставками передбаченими для майнового спору, загалом становить 6 005,42 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір оренди нежитлового приміщення №128-09 від 10.08.2009 року, укладений між Голосіївською районною в місті Києві радою та Південним поштампом Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта", загальною площею 36,0 кв.м. розміщене за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна, 148, на 1-ому поверсі будівлі, що знаходиться на балансі Управління освіти Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації.

Зобов'язати Українське державне підприємство поштового зв'язку "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ідентифікаційний код 01189979) повернути Управлінню освіти Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації (03127, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, буд. 118Б, ідентифікаційний код 37479398) нежитлове приміщення, загальною площею 36 кв.м. розміщене за адресою: м. Київ, вул. Червонопрапорна, 148, на 1-ому поверсі будівлі середньої загальноосвітньої шкоди №150.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 22, ідентифікаційний код 01189979) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 6 005 (шість тисяч п'ять) грн. 42 коп.

Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.01.2015

Суддя І.І. Борисенко