ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2015 р. Справа № 911/4723/14

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Стоянка

державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Жовтневе

до товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп «Алфей», Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Циблі

про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки

за участю представників:

від прокурора: Качкалда В.В. (посв. № 028145 від 15.08.2014 р.);

від позивача 1: не з'явився;

від позивача 2: не з'явився;

від відповідача: Тараненко А.І. (дов. від 17.12.2014 р.);

Обставини справи:

Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор Київської області (далі - прокурор) звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства (далі - позивач 1), державного підприємства «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» (далі - позивач 2) до товариства з обмеженою відповідальністю «Рибгосп «Алфей» (далі - відповідач) про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем умов договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 14.09.2011 р., укладеного між ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та ТОВ «Рибгосп «Алфей» на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1007 від 14.09.2011 р., в частині сплати збору за спеціальне користування лісовими ресурсами. З огляду на викладене, прокурор на підставі п. 10.4. договору, ст. 651 ЦК України та ст. 78 Лісового кодексу України просить суд розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 14.09.2011 р., укладений між ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та ТОВ «Рибгосп «Алфей», та зобов'язати ТОВ «Рибгосп «Алфей» повернути державі в особі постійного лісокористувача ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» лісову ділянку площею 2,4 га, що розташована на території Переяславського лісництва (квартал 39 виділ 3) Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області.

Також, прокурор, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність звернення до суду для захисту інтересів держави, зазначив, що ТОВ «Рибгосп «Алфей» своїми діями щодо несплати збору за спеціальне користування лісовими ресурсами порушує право територіальної громади с. Циблі на надходження загальнообов'язкового платежу, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною лісових ресурсів.

01.12.2014 р. до господарського суду Київської області від позивача 1 надійшли письмові пояснення у справі, в яких він зазначив, що ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» є державним лісогосподарським підприємством, яке на даний час відповідно до вимог п. 5 Перехідних положень Лісового кодексу України на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, затверджених Київським обласним управлінням лісового господарства та погоджених з Державним управлінням екології та природних ресурсів, володіє правами постійного землекористувача земельної лісової ділянки, наданої в довгострокове тимчасове користування ТОВ «Рибгосп «Алфей».

18.12.2014 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду. В обґрунтування вказаного клопотання відповідач посилається на те, що твердження прокурора про систематичну несплату відповідачем збору за спеціальне використання лісових ресурсів, що на думку прокурора свідчить про порушення інтересів держави, не підтверджується жодним доказом та спростовується поданими відповідачем документами, в зв'язку з чим відповідно до роз'яснень, які містяться в абз. 6 п. 3 постанови № 7 від 23.03.2012 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам», позов прокурора має бути залишений без розгляду.

Вказане клопотання відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на те, що викладені в абз. 6 п. 3 постанови № 7 від 23.03.2012 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» роз'яснення щодо необхідності залишення поданого прокурором позову без розгляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 81 ГПК України стосуються того випадку, коли судом порушено провадження у справі за позовом прокурора, в якому не вказано обставин, пов'язаних з порушенням інтересів держави, тоді як зі змісту позову прокурора у даній справі вбачається, що прокурором вказано обставини, з якими він пов'язує порушення інтересів держави.

18.12.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що станом на момент звернення прокурора до суду із даним позовом заборгованість ТОВ «Рибгосп «Алфей» зі сплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів була відсутня, що підтверджується листами Переяслав-Хмельницького управління ДКС України Київської області від 25.11.2014 р. та ДПІ від 26.11.2014 р., в зв'язку з чим у держави, в інтересах якої діє прокурор, відсутнє порушене право чи охоронюваний законом інтерес, наслідком чого в будь-якому випадку має бути прийняття рішення про відмову в задоволенні позову.

20.01.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що задоволення позову прокурора не тільки не призведе до захисту та відновлення інтересів держави, а навпаки матиме наслідком їх порушення, оскільки місцевий бюджет в майбутньому не тільки не отримає надходжень збору за спеціальне використання лісових ресурсів від відповідача, але й буде позбавлений коштів, які відповідач сплатив за користування лісовою земельною ділянкою на три роки вперед, що підтверджується доданою до пояснення квитанцією № від 14.01.2015 р.

20.01.2015 р. до господарського суду Київської області від прокурора надійшли пояснення, в яких він зазначив, що в порушення розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1007 від 14.09.2011 р. та умов договору від 14.09.2011 р. відповідач в період з 2011 р. по 2014 р. фактично не приступив до використання лісової ділянки, в зв'язку з чим мета використання лісової ділянки не досягається.

Представник позивача 1 в судових засіданнях 20.11.2014 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, а в судові засідання 04.12.2014 р., 18.12.2014 р. та 20.01.2015 р. не з'явився, хоча про час і місце судових засідань позивач 1 був повідомлений належним чином.

Представник позивача 2 в судовому засіданні 04.12.2014 р. підтримав позов прокурора, а в судові засідання 20.11.2014 р., 18.12.2014 р. та 20.01.2015 р. не з'явився, хоча про час і місце судових засідань позивач 2 був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судових засіданнях 04.12.2014 р., 18.12.2014 р. та 20.01.2015 р. заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Прокурор в судових засіданнях 20.11.2014 р., 04.12.2014 р., 18.12.2014 р. та 20.01.2015 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Київської обласної державної адміністрації № 1007 від 14.09.2011 р. «Про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування товариству з обмеженою відповідальністю «Рибгосп «Алфей»» виділено товариству з обмеженою відповідальністю «Рибгосп «Алфей» лісову ділянку площею 2,4 га у довгострокове тимчасове користування терміном на 49 років для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, що знаходиться у постійному користуванні ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та розташована на території Переяславського лісництва (квартал 39 виділ 3) Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (п. 1 Розпорядження).

Пунктом 2 Розпорядження встановлено, що лісова ділянка, зазначена в п. 1 розпорядження, виділена без вилучення її у постійного лісокористувача - ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та без зміни цільового призначення.

Як вбачається зі змісту розпорядження № 1007 від 14.09.2011 р., вказане розпорядження було прийнято за погодженням постійного лісокористувача - ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» № 434 від 13.07.2011 р.

14.09.2011 р. на підставі розпорядження Голови Київської обласної державної адміністрації № 1007 від 14.09.2011 р. «Про виділення лісової ділянки у довгострокове тимчасове користування товариству з обмеженою відповідальністю «Рибгосп «Алфей» між державним підприємством «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» (Сторона 1) та товариством з обмеженою відповідальністю «Рибгосп «Алфей» (Сторона 2) було укладено договір про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою (договір), відповідно до умов якого сторона 1 виділяє, а сторона 2 приймає у довгострокове тимчасове користування лісову ділянку для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей у виділі № 3 кварталу № 39 Переяславського лісництва ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», що знаходиться в адміністративних межах Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору загальна площа лісової ділянки, вказаної в п. 1.1. договору, становить 2,4 га відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування.

Згідно з п. 1.3. договору лісова ділянка, вказана в п. 1.1. договору, межує з землями лісового фонду.

Договір укладено терміном на 49 років (п. 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору встановлено, що у відповідності до положень Податкового кодексу України (Розділ XVII), розмір плати за довгострокове тимчасове використання лісових ділянок, визначається відповідною обласною радою. У зв'язку з викладеним, сторони дійшли згоди, що плата за використання вказаної лісової ділянки буде визначена після прийняття Київською обласною радою відповідного рішення з даного питання та сплачена стороною 2 за весь період часу, що пройшов з моменту підписання вказаного договору.

Підпунктом 4.3.2. пункту 4.3. договору передбачено, що сторона 2 зобов'язується своєчасно проводити оплату за використання лісової ділянки, вказаної в п. 1.1. договору.

Згідно з п. 5.1. договору виділення лісової ділянки в довгострокове тимчасове користування здійснюється шляхом підписання сторонами вказаного договору.

Сторона 1 заявляє, що є постійним користувачем лісової ділянки, що виділяється стороні 2 у користування, і повноважна укласти даний договір (п. 9.2. договору).

Пунктом 11.1. договору встановлено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та реєстрації.

22.09.2011 р. зазначений договір був зареєстрований Київським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, про що в книзі реєстрації договорів на право довгострокового тимчасового користування лісовими ділянками зроблено запис № 16.

Статтею 1 Лісового кодексу України встановлено, що лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі.

Відповідно до статті 16 Лісового кодексу України право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

Згідно з статтею 17 Лісового кодексу України у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи проекту організації та розвитку лісового господарства Переяслав-Хмельницького ДЛГ державного лісогосподарського об'єднання «Київліс» (Том ІІ, Книга І) та матеріалів безперервного лісовпорядкування земель лісового фонду ДП «Переяслав-Хмельницький лісгосп» Київської області за 2011 р., постійним користувачем переданої ТОВ «Рибгосп Алфей» за договором від 14.09.2011 р. лісової ділянки площею 2,4 га являється ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство».

Відповідно до статті 18 Лісового кодексу України об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності.

Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року (ч. 2 ст. 18).

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт (ч. 3 ст. 18).

Суб'єктами правовідносин тимчасового користування лісами є: власники лісів або уповноважені ними особи; підприємства, установи, організації, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи (ч. 7 ст. 18).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 20 Лісового кодексу України тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов'язані, зокрема своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів.

Порядок встановлення ставок збору за спеціальне використання лісових ресурсів та його сплати встановлено Розділом XVII Податкового кодексу України.

Так, згідно з ст. 329 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками збору є лісокористувачі - юридичні особи, їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, які отримують доходи з джерел їх походження з України або виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, фізичні особи (крім фізичних осіб, які мають право безоплатно без видачі спеціального дозволу використовувати лісові ресурси відповідно до лісового законодавства), а також фізичні особи - підприємці, які здійснюють спеціальне використання лісових ресурсів на підставі спеціального дозволу (лісорубного квитка або лісового квитка) або відповідно до умов договору довгострокового тимчасового користування лісами.

Пунктом 331.11. статті 331 Податкового кодексу України за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів ставки збору встановлюються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Рішенням Київської обласної ради № 175-09-VI від 23.08.2011 р. «Про встановлення ставок збору за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів» вирішено встановити ставки збору за заготівлю другорядних лісових матеріалів, здійснення побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів, згідно з додатком, доданим до рішення.

Відповідно до додатку до рішення Київської обласної ради № 175-09-VI від 23.08.2011 р. встановлено ставку збору за використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних заходів, проведення науково-дослідних робіт у розмірі 5% від нормативно-грошової оцінки лісової земельної ділянки за 1 га площ лісових ділянок.

Відповідно до п. 334.2. ст. 334 Податкового кодексу України лісокористувачі щокварталу складають розрахунок збору наростаючим підсумком з початку року за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, у якому окремим рядком зазначається сума збору, сплачена відповідно до підпунктів 334.2.1 та 334.2.2 цього пункту, та подають його контролюючому органу за місцезнаходженням лісової ділянки у строки, визначені для квартального податкового (звітного) періоду.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилається на порушення відповідачем умов договору про довгострокове тимчасове користування лісовою ділянкою від 14.09.2011 р., укладеного між ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та ТОВ «Рибгосп «Алфей» на підставі розпорядження Київської обласної державної адміністрації № 1007 від 14.09.2011 р., що полягає у несплаті збору за спеціальне користування лісовими ресурсами.

Так, за твердженнями прокурора, відповідач в порушення умов договору від 14.09.2011 р. з моменту укладення договору та станом на 20.06.2014 р. не здійснює плату за довгострокове тимчасове користування лісовою земельною ділянкою.

На підтвердження вказаних обставин прокурором додано до позовної заяви лист № 04-10/1/1292 від 20.06.2014 р. Переяслав-Хмельницького управління Державної казначейської служби України Київської області, відповідно до якого на рахунок Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району кошти за рахунок сплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів від ТОВ «Рибгосп «Алфей» починаючи з 2011 р. і по даний час не надходили.

Крім того, прокурором додано до позовної заяви лист № 287/9/10-17-15-02/41 від 20.06.2014 р. Переяслав-Хмельницької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Київській області, відповідно до якого ТОВ «Рибгосп «Алфей» не зареєстрований в Переяслав-Хмельницькій ОДПІ платником збору за спеціальне використання лісових ресурсів, а платежі по даному збору за період з 22.09.2011 р. по даний час не надходили.

З огляду на викладене, прокурор, на підставі п. 10.4. договору, ст. 651 ЦК України та ст. 78 Лісового кодексу України просить суд розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 14.09.2011 р., укладений між ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та ТОВ «Рибгосп «Алфей».

Відповідно до п. 10.4. договору дія договору достроково припиняється шляхом його розірвання, зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання іншою стороною обов'язків, передбачених договором.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 78 Лісового кодексу України право використання лісових ресурсів припиняється в разі порушення встановлених строків справляння збору за використання лісових ресурсів.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що станом на момент звернення прокурора до суду із даним позовом заборгованість ТОВ «Рибгосп «Алфей» зі сплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів за договором від 14.09.2011 р. відсутня.

При цьому, як зазначив відповідач, оскільки пунктом 3.1. договору передбачено, що плата за використання лісової ділянки здійснюється після прийняття Київською обласною радою рішення про встановлення її розміру, а про існування рішення Київської обласної ради № 175-09-VI від 23.08.2011 р. йому стало відомо лише після отримання листа № 384 від 01.07.2014 р. ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство», в якому позивачем 2 було зазначено про невиконання ТОВ «Рибгосп «Алфей» зобов'язань щодо своєчасної оплати збору за спеціальне використання лісової ділянки, то передбачена договором плата за використання лісової ділянки була в повному обсязі сплачена відповідачем 15.07.2014 р.

Як встановлено господарським судом, 09.07.2014 р. відповідачем було подано до Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області податкові розрахунки збору за спеціальне використання лісових ресурсів за 2011 р., 2012 р., 2013 р. та 2014 р., що підтверджується відбитком штемпеля вхідної кореспонденції Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області на відповідних податкових розрахунках.

На виконання умов п. 3.1. договору від 14.09.2011 р. відповідачем 15.07.2014 р. було в повному обсязі сплачено заборгованість зі сплати збору за спеціальне використання лісової ділянки за весь період часу, що пройшов з моменту підписання договору, а саме за 2011 р., 2012 р., 2013 р. та 2014 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями № від 15.07.2014 р. на суму 2939,78 грн., № від 15.07.2014 р. на суму 2939,78 грн., № від 15.07.2014 р. на суму 2939,78 грн., № від 15.07.2014 р. на суму 2939,78 грн.

Отже, станом на момент звернення прокурора до суду із даним позовом (01.11.2014 р.) відповідач в повному обсязі погасив заборгованість зі сплати збору за спеціальне використання лісової ділянки за 2011 р., 2012 р., 2013 р. та І-ІІІ квартали 2014 р., при цьому за IV квартал 2014 р. сплата збору за спеціальне використання лісової ділянки була здійснена відповідачем з дотриманням встановленого Податковим кодексом України порядку.

При цьому, з листа № 444/9/10-17-15-02/41 від 26.11.2014 р. Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області вбачається, що за несвоєчасне подання відповідачем звітності за 2011-2013 р. та 1 квартал 2014 р. до ТОВ «Рибгосп Алфей» застосовано штрафні санкції відповідно до ст. 120.1. Податкового кодексу України в сумі 680,00 грн., які повністю були сплачені відповідачем 16.07.2014 р., що підтверджується квитанцією № від 16.07.2014 р. на суму 680,00 грн.

З вказаного листа також вбачається, що до ТОВ «Рибгосп Алфей» було застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгодженого грошового зобов'язання відповідно до ст. 126.1. Податкового кодексу України, а саме за затримку сплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів на 5 днів (з 09.07.2014 р. по 15.07.2014 р.), та за неподання розрахунку по збору за спеціальне використання лісових ресурсів за 9 місяців 2014 р.

Зазначені штрафні санкції були оплачені відповідачем 15.12.2014 р., що підтверджується квитанцією № від 15.12.2014 р. на суму 2400,00 грн.

Таким чином, відповідачем понесена передбачена Податковим кодексом України відповідальність за порушення строків сплати збору за спеціальне використання лісової ділянки за договором від 14.09.2011 р. у вигляді сплати нарахованих органом Міндоходів штрафних санкцій.

Відповідно до абз. 2 пп. 2.23. п. 2 постанови № 6 від 17.05.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості.

В матеріалах справи відсутня довідка державної податкової інспекції про наявність у відповідача станом на момент звернення прокурора до суду із даним позовом заборгованості зі сплати збору за спеціальне використання лісової ділянки, натомість представником відповідача на підтвердження факту відсутності заборгованості за договором від 14.09.2011 р. надано суду акт № 1551-20 від 16.12.2014 р. звіряння розрахунків платника збору за спеціальне використання лісових ресурсів, складений Переяслав-Хмельницькою ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, з якого вбачається, що станом на 16.12.2014 р. за даними територіального органу Міндоходів за відповідачем утворилось позитивне сальдо у сумі 156,86 грн.

Крім того, 14.01.2015 р. на виконання договору відповідачем було здійснено завчасне перерахування суми збору за спеціальне використання лісових ресурсів за 2015-2017 рр. у розмірі 8819,00 грн., що підтверджується квитанцією № від 14.01.2015 р.

Під час розгляду справи прокурор наполягав на розірванні договору від 14.09.2011 р. з посиланням на необхідність захисту інтересів держави та ст. 651 ЦК України, відповідно до якої, як вже зазначалось, договір може бути розірваний судом у разі істотного порушення стороною умов договору.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, що міститься в постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-75цс13, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Враховуючи те, що матеріалами справи спростований факт існування станом на момент звернення прокурора до суду із даним позовом заборгованості відповідача за договором від 14.09.2011 р., на що при зверненні з даним позовом до суду посилався прокурор, при цьому відповідачем надано суду належні докази на підтвердження наявності переплати збору за спеціальне використання лісових ресурсів на 2015-2017 рр., що свідчить про дострокове виконання ним взятих на себе зобов'язань, то суд дійшов висновку, як про відсутність шкоди, завданої порушенням договору, так і про відсутність з боку відповідача істотного порушення договору від 14.09.2011 р., а отже відсутність підстав для його розірвання відповідно до приписів ст. 651 ЦК України.

Крім того, судом прийнято до уваги надані в судовому засіданні усні пояснення представника позивача 2 щодо відсутності інших потенційних орендарів переданої відповідачу за договором від 14.09.2011 р. лісової ділянки.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що оскільки інтереси держави полягають у надходженні до бюджету загальнообов'язкового платежу у вигляді збору за спеціальне використання лісових ресурсів, то розірвання договору від 14.09.2011 р. призведе до недоотримання вказаного платежу до бюджету, тобто буде сприяти не захисту інтересів держави, а навпаки їх порушенню.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога прокурора про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 14.09.2011 р., укладеного між ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» та ТОВ «Рибгосп «Алфей», є безпідставною та необґрунтованою, в зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що позовна вимога про зобов'язання ТОВ «Рибгосп «Алфей» повернути державі в особі постійного лісокористувача ДП «Переяслав-Хмельницьке лісове господарство» лісову ділянку площею 2,4 га, що розташована на території Переяславського лісництва (квартал 39 виділ 3) Циблівської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, є похідною від позовної вимоги про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 14.09.2011 р., в задоволенні якої судом відмовлено, то вказана позовна вимога також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 29.01.2015 р.