РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015№ 910/28554/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/28554/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро», м. Донецьк,

до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», м. Київ,

про зобов'язання вчинити певні дії,

за участю представників:

позивача - Кізленка В.А. (арбітражний керуючий (розпорядник майна); паспорт №СО806706);

відповідача - Трохимчука О.І. (довіреність від 11.09.2012 №1-11-12708).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро» (далі - Товариство) звернулося з позовом про зобов'язання публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - Банк) перерахувати списані кошти у сумі 237 708 820,79 грн. на рахунок Товариства.

Позов мотивовано тим, що: 23.04.2007 Банком і Товариством укладено договір банківського рахунку (далі - Договір); 25.07.2014 відповідач за власною ініціативою здійснив перерахування грошових коштів у сумі 237 708 820,79 грн. на рахунок №3001.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 порушено провадження у справі.

26.01.2015 представник позивача подав суду документи, підготовлені на виконання вимог ухвали суду.

26.01.2015 представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву та документи для долучення до матеріалів справи. Так, представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що грошові кошти у сумі 237 708 820,79 грн. були списані з рахунку позивача правомірно, а саме на виконання кредитних договорів, укладених Банком і Товариством.

У судовому засіданні 26.01.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача наголосив на доводах відзиву, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.04.2007 Банком і Товариством (клієнт) укладено договір № 730 банківського рахунку (далі - Договір № 730), за умовами якого:

- Банк відкриває клієнтові поточний рахунок № 3001 в українських гривнях для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору № 730 та законодавства України (пункт 1.1 Договору № 730);

- Банк має право здійснювати примусове списання коштів з рахунку клієнта лише у випадках, передбачених чинним законодавством України (підпункт 2.1.4 пункту 2.1 Договору № 730);

- у випадку несвоєчасного повернення кредитів, кредитних ліній, овердрафту, факторингу та/або відсотків за ними, а також несвоєчасної сплати будь-яких інших платежів за кредитами, кредитними лініями, овердрафтами, факторингом (комісій, неустойки тощо) відповідно до частини другої статті 1071 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та пункту 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 (далі - Інструкція), Банк має право, а позичальник цим доручає Банку самостійно, без додаткового узгодження з позичальником, списувати грошові кошти, з поточного(их) рахунку(ів) позичальника, відкритого(их) у Банку на погашення простроченої заборгованості за кредитами, кредитними лініями, овердрафтами, факторингом та/або відсотками за ними та/або будь-яких інших прострочених платежів (комісій, неустойки тощо) (підпункт 2.1.13 пункту 2.1 Договору № 730);

- Договір набирає чинності з дати його належного оформлення та укладений на невизначений строк (пункт 8.1 Договору № 730).

02.06.2008 Банком і Товариством (клієнт) укладено договір № 730/1 банківського рахунку (далі - Договір № 730/1), за умовами якого:

- Банк відкриває клієнтові поточний рахунок № 3001 (980) для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов Договору № 730 та законодавства України, зобов'язується приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум із рахунку та проведення інших операцій з рахунком, що передбачені чинним законодавством України. Операції за рахунком здійснюються після отримання від клієнта повідомлення з відміткою про взяття рахунку та облік органом державної податкової служби (пункт 1.1 Договору № 730/1);

- Банк має право здійснювати примусове списання коштів з рахунку клієнта лише у випадках, передбачених чинним законодавством України (підпункт 2.1.4 пункту 2.1 Договору № 730/1);

- у випадку несвоєчасного повернення кредитів, кредитних ліній, овердрафту, факторингу та/або відсотків за ними, а також несвоєчасної сплати будь-яких інших платежів за кредитами, кредитними лініями, овердрафтами, факторингом (комісій, неустойки тощо) відповідно до частини другої статті 1071 ЦК України та пункту 6.5 Інструкції Банк має право, а позичальник цим доручає Банку самостійно, без додаткового узгодження з позичальником, списувати грошові кошти, з поточного(их) рахунку(ів) позичальника, відкритого(их) у Банку на погашення простроченої заборгованості за кредитами, кредитними лініями, овердрафтами, факторингом та/або відсотками за ними та/або будь-яких інших прострочених платежів (комісій, неустойки тощо) (підпункт 2.1.13 пункту 2.1 Договору № 730/1);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та укладений на невизначений строк (пункт 8.1 Договору № 730/1).

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Позивач зазначає, що 25.07.2014 Банк за власною ініціативою списав із рахунка № 30001 грошові кошти у сумі 237 708 820,79 грн., чим порушив умови Договору № 730 та Договору № 730/1.

Товариство вважає, що названі грошові кошти мають бути повернуті відповідачем, оскільки позивач не надавав розпорядження щодо їх списання.

Також Товариство подало суду такі документи, що підтверджують наявність провадження щодо банкрутства позивача:

- копія ухвали господарського суду Донецької області від 05.07.2011 зі справи № 27/25Б за заявою кредитора (заявника) Лопатової Надії Петрівни до боржника Товариства про банкрутство, якою припинено провадження розпорядника майна Березуцького Є.Ю. та призначено розпорядником майна відповідача арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича;

- копія ухвали господарського суду Донецької області від 13.12.2011 зі справи №27/25Б, якою відсторонено керівника Товариства Заремського Федора Федоровича від посади та виконання обов'язків керівника відповідача покладено на розпорядника майна арбітражного керуючого Кізленка Вадима Андрійовича;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців станом на 08.10.2013, що містить інформацію про відповідача.

На думку позивача, відповідач порушив вимоги Закону та здійснив списання грошових коштів, не звертаючись із відповідною вимогою до Товариства.

Позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що Банком і Товариством були укладені такі договори: кредитний договір від 30.01.2007 № 25/6/2007/840-К/6; кредитний договір від 09.02.2007 № 25/6/2007/840-К/13; кредитний договір від 09.02.2007 № 25/6/2007/980-К/14; кредитний договір від 09.02.2007 № 25/6/2007/840-К/15; кредитний договір від 05.03.2008 № 27/5/2008/980-К/19; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 25.04.2006 № 331; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 12.07.2006 № 355; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 30.01.2008 № 547; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 22.01.2008 № 553; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 07.02.2008 № 593; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 19.03.2008 № 599; договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 17.04.2008 № 620 та договір на відкриття й оплату документарного акредитива від 11.06.2008 № 653.

За період з 04.02.2011 по 24.07.2014 у позивача перед Банком виникла заборгованість з оплати відсотків за користування кредитами та сплати винагороди за обслуговування акредитивів у сумі 237 708 820,79 грн.

Відповідно до підпункту 3.3.1 пункту 3.3 кредитного договору від 30.01.2007 № 25/6/2007/840-К/6 у випадку несвоєчасного повернення траншів в межах кредитної лінії та/або несплати/несвоєчасної сплати відсотків за ними, а також будь-яких інших платежів, в тому числі будь-яких комісій, плат, штрафних санкцій, Банк відповідно до частини другої статті 1071 ЦК України та пункту 6.5 Інструкції має право, а позичальник цим доручає Банку самостійно, без додаткового узгодження з позичальником, списувати грошові кошти з поточного (их) рахунку(ів) позичальника, відкритого(их) у Банку, на погашення простроченої заборгованості за траншами в межах кредитної лінії та/або відсотками за ними (аналогічна умова міститься в таких кредитних договорах: від 09.02.2007 № 25/6/2007/840-К/13; від 09.02.2007 № 25/6/2007/980-К/14; від 09.02.2007 № 25/6/2007/840-К/15 та від 05.03.2008 № 27/5/2008/980-К/19).

Підпунктом 4.1.8 пункту 4.1 договору на відкриття й оплату документарного акредитиву від 25.04.2006 № 331 сторони погодили, що Банк має право самостійно, без додаткового погодження з клієнтом списувати зі всіх рахунків клієнта, відкритих у Банку, суми заборгованості за договором (аналогічна умова міститься в таких договорах на відкриття й оплату документарного акредитива: від 12.07.2006 № 355; від 30.01.2008 № 547; від 22.01.2008 № 553; від 07.02.2008 № 593; від 19.03.2008 № 599; від 17.04.2008 № 620 та від 11.06.2008 № 653).

24.07.2014 відповідач надіслав позивачу лист № 1-5-10660, в якому Банк вимагав негайного погашення заборгованості у сумі 237 708 820,79 грн.

Проведене 25.07.2014 списання грошових коштів з рахунку позивача Банк обґрунтовує умовами договорів, укладених Товариством і відповідачем.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Після порушення провадження у справі про банкрутство Товариство не виконує свої зобов'язання за кредитними договорами та договорами на відкриття й оплату документарного акредитиву в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати винагороди за обслуговування акредитиву.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 612 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на 25.07.2014, далі - Закон) мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною третьою статті 19 Закону встановлено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до частини п'ятої статті 19 Закону дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Пунктом 50 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 15 «Про судову практику в справах про банкрутство» встановлено, що оскільки на передбачені статтями 536 та 625 ЦК України проценти та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання не поширюється заборона на їх нарахування в період провадження справи про банкрутство, то кредитор не позбавлений права подавати додаткові вимоги щодо стягнення процентів та інфляційних втрат відповідно до порядку, встановленого Законом. Те саме стосується процентів за позику та кредит (статті 1048, 1054 та 1057 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Отже списання грошових коштів було здійснено Банком відповідно до умов договорів, укладених із позивачем та відповідно до чинного законодавства.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів, в розумінні статті 32 ГПК України, які б підтверджували наявність підстав для повернення грошових коштів.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

Позивачем заявлено вимогу щодо перерахування списаних грошових коштів у сумі 237 708 820,79 грн., що по суті є майновою вимогою. Проте Товариство, звернувшись до суду із позовною заявою, не сплатило судовий збір.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати (1 827 грн.) та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (73 080 грн.).

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову відмовити.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка Пром-Агро» (83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, б. 25; адреса для листування: 02225, м. Київ, вул. Маяковського, 1, кв. 51; ідентифікаційний код 33867229) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, до державного бюджету України 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.01.2015.

Суддя О. Марченко