КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа№ 910/21365/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Куксова В.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.02.2015 року по справі № 910/21365/14 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 01.12.2014 року) у справі № 910/21365/14 (суддя Гулевець О.В.)

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД

ЛТД"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

про стягнення 137 948,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" звернулось до господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" 137 948,48 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року у справі № 910/21365/14 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на користь товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" 3% річних у розмірі 16868,93 грн., інфляційні втрати у розмірі 119965,06 грн., судовий збір у розмірі 2736,68 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, відповідач, товариство з обмеженою відповідальністю "Основа", звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду та просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду обставинам справи.

Розпорядженням голови Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року для розгляду апеляційної скарги по справі № 910/21365/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л., судді Ільєнок Т.В., Куксов В.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року по справі № 910/21365/14 відновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Основа" строк на подання апеляційної скарги та прийнято її до провадження і призначено перегляд рішення на 10.02.2015 року.

03.02.2015 року від товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" надійшли додаткові документи.

Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" на підставі ст. 96 ГПК України надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року у справі № 910/21365/14 відмовити повністю, а рішення залишити без змін.

04.02.2015 року від товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" надійшли додаткові документи.

10.02.2015 від товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких скаржник просить рішення скасувати повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник відповідача був присутнім в судовому засіданні та надав свої пояснення, якими підтримав доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва скасувати повністю та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні надавав свої пояснення та просив рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, виступ представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року по справі № 910/21365/14 - залишається без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Слід зазначити, що відповідно ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року у справі № 910/4138/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "ЕКОРЕМБУД ЛТД" основний борг в розмірі 945 800,00 грн., 3% річних в сумі 7 695,96 грн., інфляційні збитки в розмірі 8 512,20 грн. та судовий збір у розмірі 19 240,16 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.06.2014 року, що залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.07.2014 року, рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року у справі № 910/4138/14 залишено без змін.

03.06.2014 року на виконання рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року у справі № 910/4138/14 видано відповідний наказ.

Постановою відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 08.07.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу № 910/4138/14.

24.09.2014 року рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року було виконано в повному обсязі, у зв'язку з чим 25.09.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про звільнення майна боржника з-під арешту.

Оскільки, рішення господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року було виконано в повному обсязі лише 24.09.2014 року, позивач, посилаючись на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача 119 965,06 грн. - втрати від інфляції нараховані на суму основного боргу, 16 868,93грн. - 3% річних нараховані на суму основного боргу, 1 114,49 грн. - інфляційні втрати та 3% річних нараховані на суми 3% річних від суми основного боргу, інфляційних втрат на суми основного боргу та судового збору, що стягнуті рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року.

Факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати здійснених позивачем робіт за договором підряду №26/01/09 від 26.01.2009 року встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи № 910/4138/14 з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів здійснивши первірку розрахунку позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 119 965,06 грн. та 3 % річних у розмір 16 868,93 грн. вважає його таким, що підлягає задоволенню повністю.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 785,26 грн. за період з 04.06.2014 року по 23.09.2014 року та 3% річних у розмірі 329,23 грн., які нараховано на суму 35 448,38 грн., що становить 3% річних, інфляційні втрати та суму судового збору, що стягнуті рішенням господарського суду міста Києва від 17.04.2014 року, то вони задоволенню не підлягають оскільки суперечать чинному законодавству України.

Щодо посилань скаржників на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права, зазначаємо наступне.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо:

1) справу розглянуто господарським судом у незаконному складі колегії суддів;

2) справу розглянуто господарським судом за відсутністю будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про місце засідання суду;

3) господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

4) рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

5) рішення прийнято не тими суддями, які входили до складу колегії, що розглядала справу;

6) рішення прийнято господарським судом з порушенням правил предметної або територіальної підсудності, крім випадків, передбачених у частині третій статті 17 цього Кодексу;

7) рішення прийнято господарським судом з порушенням правил виключної підсудності.

Перелік підстав, за якими суд апеляційної інстанції має право скасувати в будь-якому випадку є вичерпним. Жоден із доводів, на яких відповідач та третя особа ґрунтують апеляційні скарги не можу бути підставою для скасування рішення в даному випадку.

Справа була прийняґта до провадження 08.10.2014 року та її розгляд був призначений на 04.11.2014 року.

Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду скаржник отримав 15.10.2014 року, тобто за три тижні до судового засідання, а тому представник по справі не був позбавлений права надати всі наявні документи до канцелярії суду (а.с. 3).

Стосовно доводу скаржника про те, що він не був повідомлений про судове засідання призначене на 04.11.2014 року, то він не береться до уваги ще з огляду на те, що скаржником було саме 04.11.2014 року подано клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 72).

Ухвалою від 04.11.2014 року розгляд справи було відкладено на 26.11.2014 року, зазначену ухвалу скаржник отримав 11.11.2014 року за два тижня до судового засідання (а.с. 78).

Однак, в судове засідання, призначене на 26.11.2014 року, представник скаржника знову не з'явився.

Крім того, пунктом 3.9.2. постанови Плєнума Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з, них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Щодо того, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення, також не може бути прийняте до уваги, оскільки прийняте по суті рішення є законним та обґрунтованим.

Колегією суддів також не беруться до уваги посилання скаржника на безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання про конфіденційний розгляд справи, з огляду на наступне.

Принцип гласності є конституційним принципом, який належить до основних засад судочинства, встановлених у ст. 129 Конституції Ук раїни. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судоустрій Україна» гласність судового розгляду означає, насамперед, те, що розгляд справ у судах відбувається відкрито. У цій само статті зазначено, що відкритість судового розгляду може бути обмежена процесуальним законом. Таке обмеження узгоджується з ч. 1 ст. 6 Конвенції про за хист прав і основних свобод людини, відповідно до якої судове рішення оголошується прилюдно, але преса і відвідувачі можуть не допускатися в зал засідань протягом усього судового розгляду або якоїсь його частини з метою збереження моралі, громадського по рядку або національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси малолітніх чи захисту конфіденційності осо бистого життя сторін або у разі крайньої необхідності, якщо, на думку суду, в особливих випадках привселюдність розгляду може заш кодити інтересам правосуддя.

Відповідно до ст. 4-4 ГПК України розгляд справ у господарських судах відкритий, за винятком випадків, коли це суперечить вимогам щодо охорони державної, комерційної або банківської таємниці, або коли сторони чи одна з сторін обгрунтовано вимагають конфіденційного розгляду справи і подають відповідне клопотання до початку розгляду справи по суті.

Розгляд справи у закритому судовому засіданні здійснюється у разі:

відкритість розгляду суперечить вимогам стосовно охорони державної, комерційної, банківської або іншої таємниці;

коли сторони чи одна зі сторін обґрунтовано вимагаютг конфіденційного розгляду.

Перший випадок є імперативною нормою, отже, суд зобов'язаний розглянути справу в закритому засіданні незалежно від заяви сторін. У другому випадку сторони мають довести обґрунтованість вимоги про розгляд справи у закритому засіданні.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну таємницю» державна таємниця - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою. Звід відомостей, що становлять дер жавну таємницю, затверджено наказом голови Служби безпеки Ук раїни від 12 серпня 2005 року № 440. Відповідно до Закону України «Про державну таємницю» Звід відомостей, що становлять держав ну таємницю, є єдиною формою реєстрації цих відо мостей в Україні. З моменту опублікування ЗВДТ держава забезпе чує захист і правову охорону відомостей, які зареєстровані в ньому.

ЗВДТ формується Службою безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць про віднесення інформації до державної таємниці та висновків державних експертів про скасування раніше прийнятих рішень, а у випадках, передбачених ст. 12 Закону України «Про державну таємницю», - на виконання рішень суду.

Визначення поняття «комерційна таємниця» наведено у ст. 505 ЦК: комерційною таємницею є інформація, яка є секретною в тому ро зумінні, що вона в цілому чи в певній формі та сукупності її складо вих є невідомою та не є легкодоступною для осіб, які звичайно ма ють справу з видом інформації, до якого вона належить, у зв'язку з цим має комерційну цінність та була предметом адекватних існуючим обставинам заходів щодо збереження її секретності, вжитих особою, яка законно контролює цю інформацію. Комерційною таємницею мо жуть бути відомості технічного, організаційного, комерційного, вироб ничого та іншого характеру, за винятком тих, які відповідно до зако ну не можуть бути віднесені до комерційної таємниці.

Згідно зі ст. 36 ГК відомості, пов'язані з виробництвом, техно логією, управлінням, фінансовою та іншою діяльністю суб'єкта гос подарювання, що не є державною таємницею, розголошення яких може завдати шкоди інтересам суб'єкта господарювання, можуть бу ти визнані його комерційною таємницею. Склад і обсяг відомостей, що становлять комерційну таємницю, спосіб їх захисту визначаються суб'єктом господарювання відповідно до закону.

Визначення поняття «інформація з обмеженим доступом» і поря док її обігу наведені у ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Інформація з обмеженим доступом за своїм правовим режимом поділяється на конфіденційну і таємну.

Конфіденційна інформація - це відомості, які знаходяться у во лодінні, користуванні або розпорядженні окремих фізичних чи юридич них осіб і поширюються за їх бажанням відповідно до передбачених ними умов. Особи, які володіють конфіденційною інформацією, са мостійно визначають режим доступу до неї, включаючи належність її до категорії конфіденційної, та встановлюють для неї систему (способи) захисту. До кола конфіденційної інформації у сфері господарської (підприємницької) діяльності відноситься інформація, що визнається та кою законом (стаття 862 ЦК), комерційна таємниця (статті 505-508 ЦК) та «ноу-хау» (стаття 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність»). До інформації з обмеженим доступом відноситься також інформація в інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, режим доступу до якої та порядок використання визначено у Законі України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах».

Якщо сторони чи одна зі сторін вимагають конфіденційного розг ляду справи, вони повинні подати про це відповідне клопотання до початку розгляду справи. Тобто клопотання про розгляд справи у закритому засіданні має бути подано або разом із позовною заявою, або під час підготовки справи до розгляду. Однак якщо під час су дового розгляду будуть виявлені обставини, що свідчитимуть про на явність підстав для розгляду справи у закритому засіданні, таке кло потання може бути подане і в процесі розгляду справи по суті.

Клопотання повинно містити перелік обставин, які вимагають розгляду справи у закритому засіданні, та обґрунтування підстав для такого розгляду.

Дослідивши подане клопотання (а.с. 71), колегія суддів дійшла висновку, що воно не обґрунтоване та не підтверджене доказами, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у його задоволенні.

Внаслідок цього, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

За правилами ст. 4-7 ГПК України, судове рішення приймається колегіально за результатами обговорення усіх обставин справи.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та подати до суду відповідні докази.

Як встановлено ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року у справі № 910/21365/14 - залишається без змін.

З огляду на вищезазначене, керуючись ст. ст. 4-7, 33, 43, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року (оформленого відповідно до ст. 84 ГПК України 01.12.2014 року) у справі № 910/21365/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року у справі № 910/21365/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21365/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

В.В. Куксов