Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

29 січня 2015 року справа №927/1801/14

Позивач: Фермерське господарство "Агріатік", вул. Ватутіна, 8, с. Проців, Бориспільский район, Київська область, 08344

поштова адреса: вул. Тельмана, 12, м. Бориспіль, Київська область, 08304

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Іванівка АГ", вул. Шевченко, 2 Б, смт. Михайло-Коцюбинське, Чернігівський район, Чернігівська область, 15552

про стягнення 580587,82 грн.

Представники сторін:

від позивача: Карпенко О. А. - голова ФГ "Агріатік"

від позивача: Чемерис С. М. довіреність №1 від 21.01. 2014

від відповідача: Барінцев В.С довіреність №88 від 25.12.2014

Суддя Федоренко Ю.В.

СУТЬ СПОРУ:

Фермерським господарством "Агріатік" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Іванівка АГ" про стягнення заборгованості за неналежне виконання умов договору поставки № 040515-14 від 15.05.2014р., яка станом на 19.11.2014р. в загальній сумі складає - 580587,82 грн., з яких основного боргу - 510400,00грн., збитків/реальних збитків - 23820,00грн., втрат від інфляції - 39320,10грн. та 3%річних - 7047,72грн.

Від відповідача через канцелярію суду 12.01.2015 до початку судового засідання надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову в частині стягнення збитків, втрат від інфляції та 3 % річних.

Розглянувши подані матеріали, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

15.05.2014 між сторонами укладено договір поставки №040515-14, згідно п.1.1 договору продавець продає, а покупець купує товар, зазначений у специфікації до цього договору, а покупець зобов'язується приймати товар і оплачувати відповідно до умов цього договору.

Згідно п.10.1 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, і діє до 31.12.2014.

Відповідно до п.3.1 договору ціна товару договірна і визначається сторонами у відповідній специфікації, що додається до даного договору.

Відповідно до п.3.3 договору покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця.

Відповідно до п.5.1, п.5.2 договору оплата товару здійснюється шляхом 100% попередньої оплати перерахуванням сум, зазначених у рахунках у повному обсязі на розрахунковий рахунок або у касу продавця.

За змістом укладений між сторонами договір є договором поставки.

В зв'язку із цим правомірним є застосування до правовідносин між сторонами положень Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу у відповідності до ч. 6 ст.265 Господарського кодексу України та ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст.530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання умов договору відповідач виставив позивачу рахунок №СФ-0000777 від 14.05.2014 на суму 510400,00грн., копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 16).

Позивач на підставі вищевказаного рахунку та на виконання умов п.п. 5.1, 5.2 договору перерахував на поточний рахунок відповідача 100 % попередньої оплати вартості товару в сумі 510400,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №320 від 15.05.2014, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.17) та банківською випискою, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.18).

Таким чином, покупець в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за договором в частині 100% попередньої оплати коштів за товар.

Відповідно до п.4.1 договору встановлено, що постачання товару здійснюється на умовах визначених у відповідній специфікації.

За п.5 Специфікації відвантаження товару слід здійснити до 25.05.2014.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач продавець свої зобов'язання за договором не виконав, товар в строк до 25.05.2014 не поставив.

20.05.2014 ТОВ „Агрофірма „Іванівка АГ" на адресу ФГ „Агріатік" було направлено лист №193, яким продавець повідомив покупця про неможливість здійснення поставки товару за договором, в зв"язку з прорахунком щодо кількості кукурудзи в наявності у ТОВ „Агрофірма „Іванівка АГ", тому просив покупця підготувати лист щодо повернення сплачених по договору коштів для здійснення їх повернення на рахунок отримувача або ж пропонував розглянути можливість розрахунку кукурудзою урожаю 2014.

21.05.2014 покупець направив на адресу продавця претензію №05/21-П про повернення отриманих 510400,00 грн. за товар по договору, а також сплатити 23820,00 грн. заподіяних збитків, а саме 22620,00 грн. за пробіг автотранспорту та 1200,00грн. за простій автотранспорту. Копія вказаної претензії та докази її направлення на адресу відповідача містяться в матеріалах справи (а.с. 20-21).

Вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

15.08.2014 покупець повторно звернувся до продавця з претензією №08/15-Пр, в якій просив терміново перерахувати на поточний рахунок ФГ „Агріатік" заборгованість в сумі 510400,00грн. за договором та 23820,00 грн. збитків (а.с. 22).

15.09.2014 між сторонами було складено акт звіряння розрахунків на суму 510400,00грн.

Таким чином, на день подання позовної заяви, сума попередньої оплати позивача за товар становить 510400,00грн.

В судовому засіданні 29.01.2014 відповідачем було надано платіжні доручення №157 від 23.01.2015 на суму 150000,00грн. та №163 від 26.01.2015 на суму 150000,00грн. з призначенням платежу: оплата за непоставлену кукурудзу згідно договору поставки №040515-14 пдв 20% 25000 грн., які свідчать про повернення на рахунок позивача частини суми попередньої оплати в розмірі 300000,00грн.

В зв'язку з частковим поверненням відповідачем частини суми попередньої оплати, яка становить 300000,00грн. провадження у цій частині позову підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар в установлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача суми попередньої оплати, яка становить 210400,00грн. ґрунтуються на матеріалах справи і нормах матеріального права, а тому підлягають задоволенню.

Позивач у позовній заяві, посилаючись на п.8.1 договору, ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, просить стягнути з відповідача реальні збитки, що виражаються в авто послугах з подачі авто для навантаження товару і його перевезення та за простій транспорту, оскільки поставка товару на умовах навантаження за адресою: вул. Горького, 112, м.Бобровиця, Чернігівська область, 17401, ПАТ „Державна продовольчо-зернова корпорація України" не відбулася з причин невиконання умов договору з боку саме постачальника.

Як стверджує позивач, загальна вартість послуг з подачі авто та його простою становить 23820,00грн., що підтверджується актом №2 від 21.05.2014 отриманих послуг з організації та проведення перевезення СПД ФО Гусак Т.В., що діяв на підставі договору на транспортне обслуговування №04/24 від 24.04.2014 і який, в свою чергу, звернувся до позивача з претензією щодо погашення заборгованості на відповідну суму послуг (а.с.53-55).

У відповідності до п.8.1 договору сторона, яка порушила умови даного договору, відшкодовує іншій стороні завдані своїми діями або бездіяльністю збитки і втрачений прибуток у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода), в тому числі, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодженням її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

За ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Відповідно до ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження викладених доводів щодо понесених позивачем збитків, позивач посилається на договір №04/24 від 24.04.2014 на транспортне обслуговування, який укладений між СПД ФО Гусак Т.В. та ФГ „Агріатік" щодо надання транспортних послуг по перевезенню вантажів, акт № 2 надання-приймання послуг від 21.05.2014 на суму 23820,00грн., акт прогону (простою) автомобілів від 20.05.2014 р. копії яких додані позивачем до позовної заяви.

У відповідності до п.2.2 вищевказаного договору №04/24 від 24.04.2014 маршрут перевезення, вантаж, час та дата узгоджується з виконавцем та вказується замовником в узгодженому замовленні.

Відповідно до п. 2.2 вищевказаного договору розрахунки замовника з виконавцем за надання транспортних послуг провадяться замовником згідно з тарифом, діючим на момент перевезення, протягом 2 банківських днів, на підставі виставленого виконавцем рахунку-фактури.

У відзиві № 188 від 12.01.2015 відповідач заперечує проти стягнення збитків та посилається на відсутність доказів фактичного перебування авто позивача на складі за адресою вул. Горького, 112, м.Бобровиця, Чернігівської області для навантаження зерна кукурудзи.

Відповідно до п.3.7 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні №128/2568 від 20.02.1998 при наявності договору замовник надає перевізнику заявку відповідно до встановленої форми (додаток 4 до Договору).

Відповідно до п. 8.25. вказаних правил час прибуття автомобіля для завантаження встановлюється у пункті вантаження з моменту проставляння в товарно-транспортній накладній відмітки про фактичний час прибуття автомобіля для завантаження, а час прибуття автомобіля для розвантаження - з моменту пред'явлення водієм товарно-транспортної накладної в пункті розвантаження.

Відповідно до п.10.5 вказаних правил місце фактичної здачі - приймання вантажу точно зазначається в Договорі з наступним уточненням у заявці.

Правила оформлення документів на перевезення передбачено у п. 11 вказаних правил. Відповідно до п.11.1. основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів.

Відповідно до п. 11.4 вказаних правил товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Відповідно до п. 11.8 вказаних правил час прибуття(вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил.

Відповідно до п. 14.4 вказаних правил Остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться Замовником на підставі рахунку Перевізника, який має бути виписаний не пізніше трьох днів після виконання перевезень з доданням товарно-транспортних накладних. Рахунок за виконані перевезення виписується на підставі належним чином оформлених товарно-транспортних накладних.

Правила складання актів передбачені у п. 15 вказаних правил:

15.1. У разі зіпсування або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між Перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

15.2. Перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті, зокрема, обставини щодо:

в) простою автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу.

Відповідно до п. 15.3 та п. 15.4 вказаних правил Записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними. Жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно між СПД ФО Гусак Т.В. та ФГ „Агріатік" було укладено договір № 04/24 від 24.04.2014 на транспортне обслуговування та складено акт №2 від 21.05.2014 надання-приймання послуг, акт прогону (простою) автомобілів (а.с. 53-54, 40-41) на які позивач посилається як на підставу стягнення з відповідача суми збитків.

Однак, вказані докази не підтверджують понесення збитків позивачем, оскільки не надано узгодженого між позивачем та перевізником замовлення на перевезення вантажу відправником якого є відповідач, оформлених товарно-транспортних накладних на перевезення вантажу, акту про простій автомобілів з підписом представника відповідача, доказів про оплату позивачем перевізнику за надані послуги.

Вказані доказі витренувались у позивача ухвалами суду від 26.11.2014 р., 18.12.2014 р., 12.01.2015 р., 22.01.2015 р.

Оскільки, позивачем не надано належних та беззаперечних доказів про розмір понесених збитків, про наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків в сумі 23820,00грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з тексту договору поставки №040515-14 від 15.05.2014 відповідач зобов'язаний був продати позивачу товар, зазначений у специфікації до цього договору. У специфікації №1 вказана кукурудза урожаю 213 кількість тон 232 на загальну вартість 510400,00грн. Тобто, у відповідача було не грошове зобов'язання, а зобов'язання виражене у натуральній формі.

Стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, а є поверненням сплаченого авансу за непоставлений товар. За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні ст.625 Цивільного кодексу України.

Даний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду України, який викладено у постанові від 15.10.2013 р. у справі №5011-42/13539-2012, що відповідає положенням ч.2 ст.82 ГПК України.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Оскільки відповідач в порушення ст.525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, взяті на себе зобов'язання не виконав, позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення попередньої оплати у сумі 210 400,00грн. В решті позову відмовити.

Враховуючи, що спір виник з вини відповідача та відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 10208,00грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.80 ч. 1 п. 1-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Припинити провадження у справі в частині стягнення 300 000 грн. попередньої оплати.

Позов задовольнити частково і стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма „Іванівка АГ", вул. Шевченка, 2-Б, смт. Михайло-Коцюбинське Чернігівського району і області, 15552, код 36131192, (р/р 4 в ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" м.Київ), на користь Фермерського господарства „Агріатік", вул. Ватутіна, 8, с.Проців Бориспільського району Київської області, 08344; поштова адреса: вул. Тельмана, 12, м.Бориспіль Київської області, 08304, код 24211813, (р/р 0579 в ПАТ „Фідобанк" м.Київ), 210 400 грн. попередньої оплати та 10 208 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У позові про стягнення 23 820 грн. збитків, 39 320,10грн. витрат від інфляції та 7 047,72 грн. процентів річних - відмовити.

Повний текст рішення складно 30.01.2015.

Суддя Ю.В.Федоренко

.