РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015№910/25445/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/25445/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт», м. Київ,

до державного видавництва «Преса України» Державного управління справами, м. Київ,

про стягнення 30 721, 69 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Ситника С.І. (довіреність від 24.03.2014 б/н);

відповідача - Арделян Ю.В. (довіреність від 08.01.2014 № 103-5д).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» (далі - ТОВ «Поліграфімпорт»; Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного видавництва «Преса України» Державного управління справами (далі - ДВ «Преса України»; Видавництво): 22 000 грн. заборгованості, що утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору про надання послуг від 24.12.2013 № 006/13/С (далі - Договір), 509, 19 грн. 3% річних, 3 148, 71 пені, 3 560, 26 грн. втрат від інфляції, а всього 29 218, 16 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.11.2014 порушено провадження у справі.

15.12.2014 Товариство подало суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просило стягнути з ДП «Преса України»: заборгованість внаслідок неналежного виконання умов договору від 06.08.2013 № 06/208 на суму 22 000 грн.; 3% річних у сумі 509, 19 грн.; 3 706, 24 грн. пені; 4 506, 26 грн. втрат від інфляції, а всього 30 721, 69 грн., а також покласти на відповідача 3 000 грн. витрат на послуги адвоката.

Видавництво 15.12.2014 подало суду клопотання про залишення позову без розгляду з тієї підстави, що позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 81 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з частиною першою статті 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником.

У частині другій статті 28 ГПК України зазначено, що керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 24.11.2014 керівником позивача є Кусак Василь Володимирович, тобто особа, яка підписала позовну заяву, подану суду 17.11.2014.

Отже, у господарського суду міста Києва відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Державне управління справами подало суду пояснення стосовно позовних вимог, в яких зазначило, що: стягненню з відповідача не підлягають витрати позивача на послуги адвоката, оскільки Товариством не подано суду доказів оплати таких послуг; позивачем неправильно розраховано початок періоду прострочення оплати наданих послуг - так, відповідно до пункту 4.1 Договору оплата здійснюється протягом 7 календарних днів з моменту підписання сторонами акта-приймання передачі; акт підписано 27.12.2013; ТОВ «Поліграфімпорт» нараховувало санкції на прострочений платіж з 03.01.2014, насправді ж, враховуючи, що першим робочим днем після різдвяних свят 2014 року було 08.01.2014, санкції повинні були нараховуватися саме з цього дня.

У судовому засіданні 02.02.2015 відповідачем подано власний розрахунок штрафних санкцій.

02.02.2015 позивачем подано суду письмові пояснення, в яких зазначено таке:

Договір включає в себе такі два параметри нарахування пені - строк нарахування, що відповідно до статті 252 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначається в календарних днях, а також період такого нарахування - до події, яка станеться першою (до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову про це); ні Договір в цілому, ані окремі його положення (пункт 7.3 Договору) відповідачем в судовому порядку не оскаржувалися, отже, формулювання пункту 7.3 Договору є чинним для сторін, що його підписали;

доказом витрат на оплату послуг адвоката є платіжне доручення від 27.01.2015 №9558 на суму 3000 грн. про оплату адвокатських послуг за рахунком від 28.01.2015 №5; підтвердженням надання адвокатом послуг у справі є його безпосередня участь у засіданнях суду; підписання позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог керівником позивача не свідчить про те, що адвокат не надавав послуги у справі відповідно до договору на юридичне обслуговування від 12.05.2014; відповідне оформлення цих заяв було узгоджене з позивачем; акт наданих адвокатом послуг має бути підписаний сторонами після завершення надання послуг; такий документ має підтверджувати закінчення правовідносин між сторонами; до закінчення розгляду справи в суді акт наданих послуг сторонами не підписується і через це не може бути наданий суду для огляду.

02.02.2015 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив в частині нарахування штрафних санкції та витрат на послуги адвоката.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.12.2013 Товариством (підрядник) та Видавництвом (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- підрядник із застосуванням власних монтажних інструментів зобов'язується надати замовнику послуги з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску (далі - послуги) поліграфічного обладнання, яке знаходиться в експлуатації у замовника, зазначеного в додатку № 1 до Договору, а замовник - прийняти і оплатити належним чином надані послуги (пункт 1.1 Договору);

- результатом послуг, що надаються за Договором, є обладнання, змонтоване, налагоджене та пущене в експлуатацію за адресою монтажу обладнання, зазначеною в Додатку № 1, яке працює не гірше, ніж до початку проведення робіт з демонтажу цього обладнання (пункт 2.2 Договору);

- ціна Договору становить 22 000 грн. (пункт 3.1 Договору);

- замовник зобов'язується оплатити підряднику ціну Договору у такому порядку:

попередню оплату в розмірі 30% від ціни Договору замовник сплачує впродовж 7 (семи) календарних днів з дати підписання Договору;

40% від ціни Договору замовник сплачує впродовж 7 (семи) календарних днів з дати підписання акта приймання-передачі послуг за завершенням першого етапу надання послуг згідно з додатком № 1;

30% від ціни Договору замовник сплачує протягом 7 (семи) календарних днів з дати підписання акта приймання-передачі послуг за завершенням другого етапу надання послуг згідно з додатком № 1 до Договору (пункт 4.1 Договору);

- оплата, передбачена Договором, здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування відповідної суми коштів з банківського рахунку замовника на банківський рахунок підрядника. Оплата може здійснюватись частинами (пункт 4.2 Договору);

- строк виконання зобов'язань підрядника з надання послуг у повному обсязі становить 5 робочих днів з дати отримання попередньої оплати за Договором та за умови належного виконання замовником умов Договору (пункт 5.2 Договору);

- замовник зобов'язаний:

своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги (підпункт 6.1.1 пункту 6.1 Договору);

приймати надані послуги згідно з актом приймання - передачі послуг (підпункт 6.1.2 пункту 6.1 Договору);

- за порушення замовником строків оплати належаним чином наданих послуг замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ), що діяла під час прострочення до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову про це; понад пеню сплачує інші штрафні санкції, передбачені господарським законодавством (пункт 7.3 Договір);

- у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку (пункт 9.2 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання зобов'язань за Договором (пункт 10.1 Договору);

- акт приймання-передачі послуг підписується замовником за умови належного надання підрядником послуг згідно з умовами Договору та за умови, якщо за результатами тестування буде встановлено, що обладнання після налагодження та пуску працює не гірше, ніж перед початком проведення робіт з його демонтажу. Замовник зобов'язаний підписати акт приймання-передачі послуг, а у випадку незгоди протягом 5 (п'яти) робочих днів від дня одержання акта, надати підряднику мотивовану письмову претензію з переліком зауважень або недоліків (пункт 11.1 Договору);

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв виконані послуги, а саме:

- перший етап (огляд одноножової паперорізальної машини «Perfecta 132 TVC» (2005 року випуску, інв. № 445142, зав. № 74233) перед демонтажем; демонтаж вузлів і агрегатів обладнання; підготовка обладнання і його складових вузлів і агрегатів до транспортування; переміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів із зони демонтажу до зони навантаження на транспортний засіб; розміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів на транспортному засобі;

- другий етап (переміщення обладнання з зони розвантаження в зону монтажу; монтаж обладнання і його складових вузлів і агрегатів; проведення пусконалагоджувальних робіт; тестування обладнання після монтажу), а всього на суму 22 000 грн., що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі послуг від 27.12.2013.

Листом від 02.07.2014 № 103-420к відповідач підтвердив наявність заборгованості за договорами про надання послуг у загальній сумі 594 305, 10 грн. та обіцяв погасити її.

З акту звірки взаємних розрахунків від 23.09.2014 вбачається, що заборгованість ДВ «Преса України» перед ТОВ «Поліграфімпорт» становить 578 405, 10 грн. (в тому числі і заборгованість за Договором у сумі 22 000 грн.).

Оскільки станом на день подачі позову (17.11.2014) відповідач не оплатив заборгованість за Договором, позивач був змушений звернутися до господарського суду міста Києва за захистом своїх порушених прав.

Частиною першою статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Беручи до уваги наведене, господарський суд міста Києва вбачає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення з відповідача 22 000 грн. основного боргу.

Крім суми основного боргу, що становить 22 000 грн., Товариство відповідно до заяви про збільшення позовних вимог просило стягнути з Видавництва 3% річних у сумі 509, 19 грн.; 3 706, 24 грн. пені; 4 506, 26 грн. втрат від інфляції за період з 03.01.2014 до 17.11.2014, а також покласти на відповідача 3 000 грн. витрат на послуги адвоката.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що остаточний розрахунок замовник проводить впродовж 7 (семи) календарних днів з дати підписання акта приймання-передачі послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, акт приймання-передачі послуг підписано сторонами 27.12.2013, а відтак, враховуючи приписи пункту 4.1 Договору, початком періоду прострочення є 04.01.2014 (позивачем невірно зазначено 03.01.2014). Водночас судом не беруться до уваги доводи відповідача про те, що розрахунок повинен був здійснюватися з 08.01.2014, оскільки умовами Договору строк оплати визначено в календарних днях, а не в робочих (банківських).

Таким чином, перевіривши поданий Товариством розрахунок втрат від інфляції і 3% річних, господарський суд міста Києва дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок неправильний.

Так, за перерахунком суду втрати від інфляції за визначений судом період становлять 4 671,17 грн., а 3 % річних - 575, 01 грн., проте такий перерахунок фактично призведе до виходу судом за межі позовних вимог.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Враховуючи наведене, у зв'язку з тим, що клопотання в порядку, передбаченому вказаним пунктом частини першої статті 83 ГПК України до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не подано, у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог в частині вимог про стягнення втрат від інфляції та 3% річних, а тому стягненню з відповідача підлягає 3% річних у сумі 509, 19 грн. та 4 506, 26 грн. втрат від інфляції.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини перші і третя статті 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтями 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за порушення замовником строків оплати належаним чином наданих послуг замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла під час прострочення до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову про це; понад пеню сплачує інші штрафні санкції, передбачені господарським законодавством.

Водночас, відповідно до частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено таке:

щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане;

законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Проте як вбачається з позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, Товариством не враховано припис частини шостої статті 232 ГК України, за яким нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За таких обставин, перевіривши поданий представником позивача розрахунок суми пені, господарський суд міста Києва дійшов висновку, що такий розрахунок неправильний, а тому судом здійснено власний розрахунок, згідно з яким з відповідача підлягає стягненню (за період з 04.01.2014 до 04.07.2014) 1 719, 01 грн. пені; у стягненні ж решти суми пені слід відмовити.

Що ж до розподілу судових витрат, то господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У пунктах 6.3 - 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

У частині третій статті 48 ГПК України передбачено, що витрати, які підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Так, позивачем заявлено до стягнення з ДВ «Преса України» 3 000 грн. витрат на послуги адвоката, в обґрунтування чого господарському суду подано: договір на юридичне обслуговування від 12.05.2014, укладений Товариством і адвокатом Левчуком Юрієм Олександровичем; свідоцтво про право на зайняття Левчуком Ю.О. адвокатською діяльністю від 29.09.2005 № 2943/10; копію посвідчення адвоката; рахунок-фактуру від 28.01.2015 №5 на суму 3 000 грн. та платіжне доручення від 29.01.2015 №9559 на суму 3 000 грн.

Суд дійшов висновку про те, що витрати на послуги адвоката в сумі 3 000 грн. не є співрозмірними заявленим вимогам, а тому господарський суд вважає за необхідне стягнути з ДВ «Преса України» на користь ТОВ «Поліграфімпорт» 1 218 грн. витрат на правову допомогу.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державного видавництва «Преса України» Державного управління справами (03047, м. Київ, проспект Перемоги, 50; ідентифікаційний код 05905668) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Поліграфімпорт» (02105, м. Київ, вул. Тампере, 5; ідентифікаційний код 31967931): 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. основного боргу; 3% річних у сумі 509 (п'ятсот дев'ять) грн. 19 коп.; 4 506 (чотири тисячі п'ятсот шість) грн. 26 коп. втрат від інфляції; 1 719 (одну тисячу сімсот дев'ятнадцять) грн. 01 коп. пені; 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат на послуги адвоката і 1 708 (одну тисячу сімсот вісім) грн. 82 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2015.

Суддя О. Марченко