РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2015Справа № 910/24762/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія"
до Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича
про стягнення 169 218,5 грн.,
Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

від позивача Кіляр А.В. (дов. б/н від 14.05.2014 року)
від відповідача не з'явився

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 20 січня 2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 169 218,5 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року порушено провадження у справі № 910/24762/14 та призначено справу до розгляду на 16.12.2014 року.

12.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

16.12.2014 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 16.12.2014 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 13.11.2014 року не виконав, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 16.12.2014 року представник позивача подав клопотання про продовження строків розгляду спору та поклався на розсуд суду стосовно вирішення поданого клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане позивачем 16.12.2014 року клопотання про продовження строків розгляду спору, суд приходить до висновку про його задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 року продовжено строк розгляду спору у даній справі на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 20.01.2015 року.

У судовому засіданні 20.01.2015 року представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 09.10.2014 року не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 03186, м. Київ, Чоколівський бульвар, буд. 19, кв. 36, на яку було відправлено ухвали суду підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та вказана в позові.

У відповідності з положеннями пункту 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленою сторонами господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Факт належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання підтверджується підписом Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича на рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Шереметьєвим Олексієм Євгеновичем (покупець) було укладено договір № 43 (надалі по тексту - Договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його на умовах даного Договору.

Ціна, одиниця виміру кількості товару та загальна кількість товару зазначаються в накладних (далі за текстом - накладні), що є невід'ємною частиною цього Договору. Сторони підписуючи цей Договір, згодні з тим, що накладна виконує за умовами цього Договору функції специфікації і саме у накладній зазначається кількість товару, ціна та загальна сума партії товару, що постачається (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 3.3. Договору здача - прийом товару здійснюється уповноваженими представниками постачальника та покупця на складі покупця. Підтвердженням здачі - прийому товару є підписи уповноважених представників сторін на екземплярах накладних та довіреність на особу, яка уповноважена покупцем на підписання накладної. після здачі - прийому товару ніякі претензії стосовно кількості товару постачальником не розглядаються.

Сторони підписуючи цей Договір дійшли до згоди. що загальна сума (ціна) даного Договору складається з сум вартості товару вказаних в накладних, які сторони підписують у продовж строку дії Договору (пункт 4.1. Договору).

Згідно з пунктом 5.2. Договору остаточний термін оплати отриманої покупцем партії товару на банківський рахунок постачальника складає 45 календарних днів з моменту одержання товару покупцем за накладною.

У відповідності до пункту 7.1. Договору він набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 11.01.2015 року, а в частині розрахунків за поставлений товар - до моменту проведення остаточних розрахунків.

На виконання умов Договору позивач поставив на користь відповідача товар на суму 154 156,02 грн., що підтверджується наступними накладними:

- № 106460 від 05.02.2013 року на суму 20 623,56 грн.;

- № 106571 від 05.02.2013 року на суму 15 969,66 грн.;

- № 112760 від 14.03.2013 року на суму 21 562,26 грн.;

- № 112762 від 14.03.2013 року на суму 6720,60 грн.;

- № 112763 від 14.03.2013 року на суму 4 422,78 грн.;

- № 112828 від 14.03.2013 року на суму 5 960,58 грн.;

- № 112842 від 14.03.2013 року на суму 8 519,22 грн.;

- № 120797 від 26.04.2013 року на суму 127,80 грн.;

- № 134938 від 22.07.2013 року на суму 6 234,00 грн.;

- № 135053 від 23.07.2013 року на суму 5 561,16 грн.;

- № 136287 від 30.07.2013 року на суму 1 539,66 грн.;

- № 136288 від 30.07.2013 року на суму 2 487,30 грн.;

- № 136289 від 30.07.2013 року на суму 1 852,56 грн.;

- № 136291 від 30.07.2013 року на суму 2 138,82 грн.;

- № 136292 від 30.07.2013 року на суму 2 551,86 грн.;

- № 136293 від 30.07.2013 року на суму 1 123,38 грн.;

- № 136297 від 30.07.2013 року на суму 532,44 грн.;

- № 136335 від 30.07.2013 року на суму 2 568,60 грн.;

- № 136297 від 30.07.2013 року на суму 532,44 грн.;

- № 136403 від 30.07.2013 року на суму 1 702,74 грн.;

- № 136447 від 30.07.2013 року на суму 2 408,76 грн.;

- № 136454 від 30.07.2013 року на суму 1 156,56 грн.;

- № 138652 від 12.08.2013 року на суму 1 731,42 грн.;

- № 138653 від 12.08.2013 року на суму 4 009,80 грн.;

- № 138654 від 12.08.2013 року на суму 3 965,52 грн.;

- № 138655 від 12.08.2013 року на суму 3 505,14 грн.;

- № 138656 від 12.08.2013 року на суму 3 704,10 грн.;

- № 138657 від 12.08.2013 року на суму 3 207,12 грн.;

- № 138658 від 12.08.2013 року на суму 2 240,94 грн.;

- № 138659 від 12.08.2013 року на суму 2 982,90 грн.;

- № 138661 від 12.08.2013 року на суму 2 568,60 грн.;

- № 138662 від 12.08.2013 року на суму 3 757,74 грн.;

- № 138663 від 12.08.2013 року на суму 2 003,70 грн.;

- № 138664 від 12.08.2013 року на суму 1 711,56 грн.;

- № 138665 від 12.08.2013 року на суму 3 006,06 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, в порушення у мов Договору та чинного законодавства України, здійснив лише часткову оплату поставленого позивачем товару, внаслідок чого, у відповідача утворилась заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" у розмірі 152 379,00 грн.

Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 152 379,00 грн. основної заборгованості за Договором, 6 142,55 грн. три проценти річних, 10 696,95 грн. пені.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

За своєю правовою природою договір № 43 від 11.01.2013 року є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 Господарського Кодексу України.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться і у статті 712 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки нафтопродуктів виконав належним чином, зауважень щодо поставки товару від відповідача не надходило, що підтверджується накладними, які підписані уповноваженими особами та скріплені печатками сторін (належним чином засвідчена копія містяться в матеріалах справи).

Спір у даній справі виник у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань в частині оплати за поставлений позивачем товар згідно Договору, внаслідок чого у Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича виникла заборгованість перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" у розмірі 152 379,00 грн., яка станом на день розгляду даної справи є непогашеною.

Доказів протилежного суду не надано.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 152 379,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем, в порядку статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" про стягнення з Шереметьєва Олексія Євгеновича 152 379,00 грн. заборгованості за договором № 43 від 11.01.2013 року підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 6 142,55 грн. три проценти річних, 10 696,95 грн. пені.

Пунктом 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з пунктом 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина 6 статті 231 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що за порушення строків розрахунків, передбачених даним Договором, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України) від суми заборгованості за кожний день прострочення розрахунків.

Зважаючи на вищенаведене, суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій, який виконаний за допомогою програми "Ліга:Закон" 9.4.1 Інформаційно-аналітичний центр "ЛІГА", приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на загальну суму 10 696,95 грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права вимагати від відповідача сплати останнім 3% річних за порушення грошового зобов'язання від простроченої суми, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних, а саме у розмірі 6 142,42 грн., з огляду на те, що позивач при здійснені розрахунку включено день часткової оплати відповідачем заборгованості у розмірі 1 777,02 грн., що суперечить приписам чинного законодавства. (Вищевказана правова позиція наведена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства").

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати з судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. стягнути з Фізичної особи-підприємця Шереметьєва Олексія Євгеновича (03186, м. Київ, Чоколівський бульвар, буд. 19, кв. 36, ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська дистрибуційна компанія" (01135, м. Київ, вул. В. Чорновола, буд. 12, ) 152 379 (сто п'ятдесят дві тисячі триста сімдесят дев'ять) грн. 00 заборгованості, 6 142 (шість тисяч сто сорок дві) грн. 42 коп. три проценти річних, 10 696 (десять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 95 коп. пені, 3 384 (три тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 36 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.01.2015 року

Суддя С.В. Стасюк