ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 р. Справа № 914/23/15

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засіданні Мак Л.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Львів-Пласт", м.Львів

до відповідача Закритого акціонерного товариства спільного Білорусько-іспанського підприємства "БЄЛКЕЛЬМЕ", м.Білоозерськ, Брестська область, Республіка Білорусь

про стягнення 16 426,80 євро, що станом на 05.01.2015р. згідно офіційного курсу НБУ становить 315 935,13 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Дудяк Р.А. - представник (довіреність б/н від 12.06.2014р.);

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Приватним підприємством "Львів-Пласт" до Закритого акціонерного товариства спільного Білорусько-іспанського підприємства "БЄЛКЕЛЬМЕ" про стягнення 16 426,80 євро, що станом на 05.01.2015р. згідно офіційного курсу НБУ становить 315 935,13 грн.

Ухвалою суду від 12.01.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 02.02.2015р.

Представником позивача подано клопотання (вх. №2625/15 від 26.01.2015р.), в якому на виконання вимог ухвали суду від 12.01.2015р. повідомляє про відсутність у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між вказаними у справі сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору. Крім того, у вищенаведеному клопотанні представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи наступні документи: оригінал фіскального чеку №1813 від 23.01.2015р.; копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.08.2014р., щодо правосуб'єктності позивача; 3 (три) примірники нотаріально засвідченого перекладу російською мовою позовної заяви про стягнення боргу від 05.01.2015р.; 3 (три) примірники нотаріально засвідченого перекладу російською мовою ухвали господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі від 12.01.2015р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві, стягнути з відповідача основний борг в сумі 16 426,80 євро, що станом на 05.01.2015р. згідно офіційного курсу НБУ складає 315 935,13 грн.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, проте на електронну поштову адресу суду надійшов відзив на позовну заяву вих.№14-23/85 від 30.01.2015р. (вх.№3308/15 від 30.01.2015р.), в якому позовні вимоги про стягнення 16 426,80 євро визнав повністю. Зазначив, що приймати участь в судовому засіданні не зможе у зв'язку із віддаленістю місця знаходження суду, відтак просить розглядати справу №914/23/15 без участі представника відповідача. Також, повідомляє про відсутність у провадженні господарських судів Білорусії та України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між вказаними у справі сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд,-

встановив:

03.10.2014р. між Приватним підприємством "Львів-Пласт" (продавець) та Закритим акціонерним товариством спільного Білорусько-іспанського підприємства "БЄЛКЕЛЬМЕ" (покупець) було укладено контракт №19 купівлі-продажу (далі по тексту - контракт), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує: підошви формовані (ТЕП і ПУ з полімерних матеріалів) виробництва України (надалі - товар) згідно із специфікаціями (додатками), доданими до даного контракту та які є невід'ємною частиною даного контракту.

Згідно п.2.1. та п.2.2. контракту ціна на товар передбачена в специфікаціях (додатках) до даного контракту, які є невід'ємною частиною даного контракту. Ціни по даному контракту встановлюються в Євро на базових умовах поставки - FCA (Україна, м.Львів).

Відповідно до п.2.3. контракту загальна сума контракту становить 90 000,00 Євро (дев'яносто тисяч євро 00 євроцентів).

Згідно п.3.1., п.3.2. контракту всі розрахунки в грошовій формі згідно даного контракту проводяться в Євро. Оплата за товар проводиться шляхом банківського перерахунку грошових коштів на валютний рахунок продавця на протязі 30-ти банківських днів з моменту відвантаження кожної партії товару.

Відповідно до п.5.1.1. контракту продавець зобов'язувався передати покупцю товар належної якості в обумовленій кількості і в порядку, передбаченому розділом 4 даного контракту.

Згідно п.5.2.1. контракту покупець зобов'язувався оплатити поставлений товар в порядку, вказаному в розділі 3 даного контракту, виходячи з ціни, вказаної в специфікаціях (додатках) до даного контракту.

Позивач на виконання умов контракту №19 від 03.10.2014р. поставив відповідачу товар на загальну суму 16 426,80 євро.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за поставлений товар на загальну суму 16 426,80 євро в строки передбачені п.3.2. контракту не здійснив.

Відтак, станом на момент подання позовної заяви у відповідача існує основний борг в сумі 16 426,80 євро, який позивач просить стягнути з відповідача.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Відповідно до ст.123 ГПК України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 39 Закону, будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: - в суді України, якщо одна із сторін у справі - фізична особа та/або держава; - в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи.

У п.8.2. та п.8.3. контракту сторони погодили, що якщо сторони не дійшли згоди в претензійному порядку, спір передається на розгляд і вирішальне рішення до арбітражного суду м.Львова. При розгляді спорів в суді буде застосовуватись матеріальне та процесуальне право України.

Зважаючи на те, що продавцем є позивач - Приватне підприємство "Львів-Пласт", місцезнаходження якого у м.Львові, відтак останній правомірно подав позов до господарського суду Львівської області.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Укладений між сторонами контракт №19 від 03.10.2014р. за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторонам (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Факт виконання позивачем зобов'язань по контракту на загальну суму 16 426,80 євро, підтверджується специфікацією (додаток №1 від 03.10.2014р. до контракту купівлі-продажу №19 від 03.10.2014р.) електронною декларацією форми МД-2 №209140000/2014/033949 від 03.10.2014р. та міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) від 03.10.2014р.

Відповідачу було виставлено рахунок-фактуру №03/10-1 від 03.10.2014р. до контракту купівлі-продажу №19 від 03.10.2014р. на загальну суму 16 426,80 євро.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.3.2. контракту сторони погодили, що оплата за товар проводиться шляхом банківського перерахунку грошових коштів на валютний рахунок продавця на протязі 30-ти банківських днів з моменту відвантаження кожної партії товару.

Відповідач порушив свої зобов'язання, оплату за поставлений товар не здійснив відтак, у відповідача існує основний борг в сумі 16 426,80 євро.

Як вбачається із п.3.1. контракту всі розрахунки в грошовій формі згідно даного контракту проводяться в Євро.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Положенням ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно вимог п.4 ст.55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення основного боргу в сумі 16 426,80 євро (еквівалент згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.01.2015р. складає 315 935,13 грн.) є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що відповідач визнав позов повністю, про що вказав у відзиві на позовну заяву вих.№14-23/85 від 30.01.2015р. (вх.№3308/15 від 30.01.2015р.). Відзив підписаний генеральним директором Закритого акціонерного товариства спільного Білорусько-іспанського підприємства "БЄЛКЕЛЬМЕ" Деренчуком В.В.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №36566557 від 06.01.2015р. - 6 318,70 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.11, 192, 525, 526, 530, 533, 612, 627-629, 655, 663, 712 ЦК України, ст.ст.174, 192, 193, 198 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 49, 55, 75, 78, 82-85, 87, 115, 116, 123, 124 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути із Закритого акціонерного товариства спільного Білорусько-іспанського підприємства "БЄЛКЕЛЬМЕ" (225215, Республіка Білорусь, Брестська область, м.Білоозерськ, вул.Шосейна, 5; ідентифікаційний код 14381773) на користь Приватного підприємства "Львів-Пласт" (юридична адреса: 79495, Львівська область, м.Львів, м.Винники, вул.Львівська, 7-А; поштова адреса: 79056, м.Львів, вул.Богданівська, 17; ) основний борг в сумі 16 426,80 євро (еквівалент згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.01.2015р. складає 315 935,13 грн.) та 6 318,70 грн. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 04.02.2015р.

Суддя Сухович Ю.О.