РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015Справа №910/25540/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської обласної філії ПАТ Укртелеком

до Київського обласного військового комісаріату

про стягнення 4 499, 84 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Лишко В.В.

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Київської обласної філії ПАТ Укртелеком (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київського обласного військового комісаріату (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 4 499, 84 грн., з яких: 4 018, 57 грн. - основний борг, 119, 80 грн. - пеня, 44, 57 грн. - 3 % річних, 316, 90 - індекс інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань

щодо оплати наданих послуг за договором № 887 про надання телекомунікаційних послуг від 27.05.2010 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.12.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 р. суд витребував у Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської обласної філії ПАТ Укртелеком розширені відомості наданих відповідачу послуг за договором № 887 про надання телекомунікаційних послуг від 27.05.2010 р., розгляд справи відклав та призначив судове засідання на 05.02.2015 р. за участю представників сторін.

05.02.2015 р. через загальний відділ діловодства суду представник позивача на виконання вимог ухвали суду надав копії рахунків за телекомунікаційні послуги.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, проте був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (в матеріалах справи).

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.02.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.05.2010 р. між Відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Київської обласної філії ВАТ «Укртелеком» та Київським обласним військовим комісаріатом укладено договір № 887 про надання телекомунікаційних послуг, умовами якого передбачено, що позивач відповідно до умов даного договору зобов'язується надавати відповідачу загальнодоступні (універсальна) та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги, згідно з переліком та в обсягах, замовлених відповідачем, а відповідач зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов даного договору.

Згідно п. 1.1 статуту Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (протокол № 12 від 08.10.2013 р.), згідно з протоколом загальних зборів акціонерів Відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» № 8 від 14.06.2011 р. перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком».

Так, відповідно до п. 3.1.1 договору, позивач зобов'язаний надавати замовлені відповідачем послуги цілодобово 365 (366) днів на рік відповідно до вимог Закону України «Про телекомунікації», Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 р.№ 720, та інших нормативно-правових актів України.

Згідно п. 4.2. договору, форма розрахунків за договором - безготівкова.

Система розрахунків, що застосовується позивачем з надсиланням рахунків (п. 4.3. договору).

Умовами п. 4.7. договору передбачено, що позивач відкриває в системі розрахунків відповідача особовий рахунок з певним ідентифікаційним кодом, на якому проводяться розрахунки за весь обсяг наданих відповідачу послуг. За наявності технічної можливості та за згодою сторін, послуги, які надаються позивачем відповідачу за іншим договором, можуть обліковуватись на цьому особовому рахунку, про що в умовах договору здійснюється посилання на нього. При встановленні щомісячного рахунку на оплаті такі послуги зазначаються окремим рядком.

Пунктом 4.15 договору визначено, що оплата рахунку за отримані послуги проводиться відповідачем в термін не пізніше 20 числа місяця, що настає після повного розрахункового періоду (при кредитному порядку оплати) та до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої (авансової) оплати.

У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, або здійснення розрахунків без застосування квитанцій (без надсилання рахунків) відповідач повинен звернутися до служби розрахунків позивача для отримання інформації про належну до сплати суму.

Відповідно до п. 4.16 договору, у разі застосування попередньої (авансової) оплати відповідач зобов'язаний до 20 числа поточного місяця здійснити оплату послуг в розмірі не менше суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді. Позивач проводить перерахунок суми до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, виходячи з фактично наданих послуг у розрахунковому періоді. Залишок авансу переноситься на наступний розрахунковий період.

Згідно п. 5.2. договору, у разі несвоєчасної оплати наданих послуг позивачем послуг відповідач сплачує пеню, яка обчислюється залежно від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати.

Даний договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і діє протягом одного року. Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не повідомила письмово про його припинення, договір вважається продовженим на тих самих умовах на кожний наступний рік (п.п 7.1. та 7.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем були надані телекомунікаційні послуги згідно умов договору на загальну суму 4 018, 57 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується рахунками-актами за телекомунікаційні послуги, саме:

- № 100210.9.2013 за вересень 2013 р. від 30.09.2013 р.;

- № 100210.10.2013. за жовтень 2013 від 31.10.2013 р.;

- № 100210.11.2013 за листопад 2013 р. від 31.11.2013 р.;

- № 100210.12.2013. за грудень 2013 р. від 31.12.2013 р.;

- № 100210.01.2014. за січень 2014 р. від 31.01.2014 р.;

- № 100210.02.2014. за лютий 2014 р. від 28.02.2014 р.;

- № 100210.03.2014. за березень 2014 р. від 31.03.2014 р.;

- № 100210.04.2014 за квітень 2014 р. від 30.04.2014 р.;

- № 100210.05.2014. за травень 2014 р. від 31.05.2014 р.;

- № 100210.06.2014. за червень 2014 р. від 30.06.2014 р.;

- № 100210.07.2014. за липень 2014 р. від 31.07.2014 р.;

- № 100210.08.2014 за серпень 2014 р. від 31.08.2014 р.;

- № 100210.09.2014. за вересень 2014 р. від 30.09.2014 р.;

- № 100210.10.2014 за жовтень 2014 р. від 31.10.2014 р.

Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач за надані послуги не розрахувався, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у сумі 4 018, 57 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих телекомунікаційних послуг, зокрема погашення заборгованості у розмірі 4 018, 57 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 119, 80 грн. - пені, 44, 57 грн. - 3 % річних, 316, 90 - індексу інфляції.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 887 про надання телекомунікаційних послуг від 27.05.2010 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором про надання послуг.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги, які прийняті відповідачем без зауважень по рахункам - актам за телекомунікаційні послуги.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач оплати наданих позивачем послуг на суму 4 018, 57 грн. не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих телекомунікаційних послуг та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 887 про надання телекомунікаційних послуг від 27.05.2010 р., та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача 4 018, 57 грн. основної заборгованості.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 119, 80 грн. - пені, 44, 57 грн. - 3 % річних, 316, 90 - індексу інфляції.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що в останньому допущено помилки у визначенні моменту прострочення грошового зобов'язання та відповідно у розмірі нарахування пені.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума пені у розмірі 9, 24 грн., яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 44, 57 грн. - 3 % річних, 316, 90 грн. - індексу інфляції, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 887 про надання телекомунікаційних послуг від 27.05.2010 р. з нього, в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню 3 % річних у розмірі 44, 57 та інфляційні втрати у розмірі 316, 90 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського обласного військового комісаріату (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 59, ідентифікаційний код - 07910662), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської обласної філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд. 18, ідентифікаційний код - 21560766) 4 018 (чотири тисячі вісімнадцять) грн. 57 коп. - заборгованості, 9 (дев'ять) грн. 24 коп. - пені, 44 (сорок чотири) грн. 57 коп. - 3% річних, 316 (триста шістнадцять) грн. 90 коп. - інфляційних втрат та 1 782 (одну тисячу сімсот вісімдесят дві) грн. 11 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 06.02.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.