ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 5009/1497/12

Вищий господарський суд України в складі колегії

суддів:Грейц К.В. - головуючого (доповідача), Бакуліної С.В., Полянського А.Г.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі"
на постановувід 25.11.2014
Харківського апеляційного господарського суду
у справі господарського суду Запорізької області № 5009/1497/12
за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі"
на діїВідділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України
за позовомМелітопольського міжрайонного прокурора в інтересах НАК "Нафтогаз України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі"
простягнення 16 541 815, 18 грн,
за участю представників: позивача - Єршова С.В.
відповідача - органу ДВС - Генпрокуратури -не з'явились не з'явились Суходольський С.М.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.07.2012 у справі №5009/1497/12 частково задоволені позовні вимоги Мелітопольського міжрайонного прокурора в інтересах НАК "Нафтогаз України" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, пені, 3% річних, інфляційних втрат та 7% штрафу. Стягнуто з відповідача на користь позивача 17684395,85 грн основного боргу за поставлений природний газ, 1465308,90 грн - пені, 149888,82 грн - інфляційних втрат, 282946,44 грн - 3 % річних та 1836037,02 грн - 7 % штрафу.

На виконання зазначеного рішення Господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ від 16.07.2012 у справі №5009/1497/12.

17.08.2012 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Запорізької області №5009/1497/12, виданого 16.07.2012, втім, на підставі ч. 5 п.3.7 ст. 3 Закону України від 23.06.2005 № 2711-IV "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" виконавче провадження було зупинено на строк участі підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості.

У зв'язку з тим, що процедура погашення заборгованості боржника, визначена Законом України від 23.06.2005 № 2711-IV "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" закінчилася 01.01.2014, Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України виконавче провадження поновлене.

18.07.2014 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про арешт коштів боржника на всіх рахунках, відкритих ним у наступних банківських установах: Філія - Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк"; ПАТ "ПУМБ"; Запорізьке РУ ПАТ КБ "ПриватБанк"; АТ "УкрСиббанк"; ПАТ "УкрІнбанк, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, окрім рахунків, захищених відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" в межах суми 5353213,46 грн.

Вважаючи, що вказаною постановою від 18.07.2014 накладено арешт, зокрема, і на кошти, які знаходяться на рахунках зі спеціальним режимом використання, внаслідок чого боржник позбавлений можливості здійснювати розрахунки за спожитий природний газ, реалізовувати інвестиційну програму, виплачувати заробітну плату працівникам підприємства, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" звернулось до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України і скасування постанови від 18.07.2014 в частині накладення арешту на банківські рахунки, відкриті в філії - Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.10.2014 у справі №5009/1497/12 (суддя Дроздова С.С.), залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Сіверін В.І., судді Терещенко О.І., Медуниця О.Є.), відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" на дії Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Відповідач з ухвалою місцевого господарського суду від 09.10.2014 та постановою суду апеляційної інстанції від 25.11.2014 у справі не згоден, в поданій до Вищого господарського суду касаційній скарзі просить їх скасувати та задовольнити його скаргу на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме: ч. 5 п.3.7 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", ст. 191 Закону України "Про теплопостачання".

Зокрема, скаржник зазначає, що постанова Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 18.07.2014 не відповідає вищевказаним приписам законодавства, оскільки частина рахунків, на котрі нею накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом використання, заборона звернення стягнення на які прямо встановлена законом.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Представники скаржника та Державної виконавчої служби не скористалися своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні касаційної інстанції, про дату і час якого були належним чином повідомлені ухвалою Вищого господарського суду України від 27.01.2015.

Заслухавши пояснення присутніх у відкритому судовому засіданні представників позивача та Генеральної прокуратури України, які заперечили проти задоволення касаційної скарги, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що 04.09.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" звернулось до Господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, вимогами якої є скасування постанови про арешт коштів боржника від 18.07.2014.

В обґрунтування поданої скарги відповідач у справі зазначив, що спірною постановою накладено арешт, зокрема, і на кошти, які знаходяться на рахунках зі спеціальним режимом використання, внаслідок чого боржник позбавлений можливості здійснювати розрахунки за спожитий природний газ, реалізовувати інвестиційну програму, виплачувати заробітну плату працівникам підприємства та перераховувати обов'язкові платежі, що нараховані на заробітну плату.

Відмовляючи в задоволенні скарги відповідача, суди попередніх інстанцій виходили з того, що боржник, в порушення приписів Закону України "Про виконавче провадження", не повідомив державного виконавця про наявність в філії - Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк" рахунків зі спеціальним режимом використання, операції на яких не підлягають зупиненню відповідно до ст. 191 Закону України "Про теплопостачання", та не надав відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин, а, отже, постанова державного виконавця від 18.07.2014, який не міг знати про спеціальний режим використання певних рахунків боржника, прийнята з дотриманням вимог законодавства.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій законними і обґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального Кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За приписами ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника є одним із заходів примусового виконання рішень, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до частин 1 - 4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов'язаний надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах.

Втім, як встановлено попередніми судовими інстанціями, відомості про наявність рахунків зі спеціальним режимом використання боржник державному виконавцю не надав, так само, як і не довів зазначених обставин при судовому розгляді цієї скарги на дії державного виконавця в попередніх судових інстанціях, оскільки, вказуючи про наявність таких рахунків, боржник не зазначив жодних відомостей про конкретні номери цих рахунків, їх відкриття в певних банківських установах та не надав відповідних доказів, що підтверджували б їх спеціальний режим використання.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав вважати, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, порушив вимоги закону, доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують. При цьому, колегія суддів зазначає, що касаційна скарга також не містить відомостей про рахунки, які відповідач вважає безпідставно арештованими.

Наведене свідчить, що під час прийняття ухвали та постанови у справі суди попередніх інстанцій не припустилися порушення або неправильного застосування норм чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для їх скасування або зміни та задоволення вимог касаційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 у справі Господарського суду Запорізької області № 5009/1497/12 залишити без змін.

Головуючий суддя К.В. Грейц

Судді С.В. Бакуліна

А.Г. Полянський