ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2015 р. Справа № 922/3826/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М., суддя Гончар Т. В.

при секретарі Полубояриній Н.В.

за участю представників:

позивача - Кабанова М.В. за дов. №63 від 19.06.2014 року

відповідача - Шовков О.С. за дов. б/н від 17.09.2014 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків (вх. №4000 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 10.11.14 у справі № 922/3826/14

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Реал Банк", м. Харків

до ТОВ "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків,

про стягнення 901 281,59 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.11.2014 р. у справі № 922/3826/14 (суддя Макаренко О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" на користь Публічного акціонерного товариства "Реал Банк" загальну суму заборгованості за договором про надання кредитної лінії №4188/09-2-06 від 01.08.2008 р. в розмірі 901 281,59 грн., а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 796 190,86 грн., прострочена заборгованості за процентами в розмірі 105 090,73 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" на користь державного бюджету України 18 025,63 грн. судового збору.

Відповідач звернувся до господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2014 р. у справі № 922/3826/14, встановивши відсутність у ТОВ "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 105090,73 грн. При цьому, відповідач стверджує, що сума відсотків позивачем у позовній заяві була нарахована невірно та в період з 01.06.2013 р. по 08.08.2014 р. сплачена у повному обсязі. Як зазначає відповідач, станом на цей час заборгованість з відсотків за користування кредитом у нього відсутня.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними відповідачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.01.2015.

Перевіривши повноту встановлення судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши уповноважених представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи 01.08.2008 р. між Публічним акціонерним товариством "Реал Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський завод будівельних матеріалів АCТОР" укладено договір про надання кредитної лінії № 4188/09-2-06, із змінами, внесеними додатковими угодами до кредитного договору, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом в розмірі 1 710 000,00 грн. та з терміном повернення кредиту 30.01.2014 р. (додаткова угода №151/09-2-06 від 30.01.2014 р. до кредитного договору на а.с. 17).

Звертаючись до господарського суду, позивач зазначив про те, що на виконання кредитного договору Банк перерахував відповідачеві кредитні кошти в розмірі 1 710 000,00 грн. за платіжними дорученнями №5270 від 04.12.2008 р., №4120 від 01.08.2008 р.

Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та сплати процентів виконав неналежним чином та не в повному обсязі, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 901 281,59 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 796 190,86 грн., прострочена заборгованості за процентами в розмірі 105 090,73 грн.

Враховуючи вищевказані обставини, зважаючи на те, що відповідач факту існування боргу не спростував та доказів на підтвердження сплати існуючої заборгованості до суду не надав, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за договором про надання кредитної лінії №4188/09-2-06 від 01.08.2008 р. в розмірі 901 281,59 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 796 190,86 грн. та прострочена заборгованості за процентами в розмірі 105 090,73 грн., є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання кредитної лінії від 01.08.2008 р.№ 4188/09-2-06, із змінами, внесеними додатковими угодами до нього.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. І ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно додаткової угоди № 151/09-2-06 від 30.01.2014 р. до кредитного договору термін остаточного повернення кредиту - 30 липня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання кредитного договору перерахував відповідачеві кредитні кошти в розмірі 1 710 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №5270 від 04.12.2008 р., №4120 від 01.08.2008 р., банківськими виписками про рух коштів та розрахунком (а.с. 9, 19-23, 44-45).

Відповідно до п. 4.2. кредитного договору відповідач зобов'язався використати кредит на зазначені в договорі цілі і забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих процентів за користування кредитом.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредиту у повному обсязі виконав неналежним чином, в зв'язку з чим за даними позивача станом на 08.08.2014 р. у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 796190,86 грн., на яку у відповідності з умовами договору нараховані проценти в розмірі 105 090,73 грн. за період з 01.12.2013 по 30.07.2014.

Перевіривши правильність нарахування позивачем заборгованості за кредитним договором по кредиту та нарахованими процентами, які обліковуються непогашені станом на 08.08.2014 р., колегія суддів констатує, що дане нарахування відповідає вимогам чинного законодавства України, умовам договору та підтверджується розрахунком позивача (а.с. 42). Таким чином, суд встановив, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 901 281,59 грн., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 796 190,86 грн., прострочена заборгованості за процентами в розмірі 105 090,73 грн.

Відповідач суму основної заборгованості за кредитним договором в розмірі 796 190,86 грн. визнає, але вважає, що сума відсотків була нарахована позивачем невірно, посилаючись при цьому на те, що заборгованість за процентами була сплачена відповідачем в період з 01.06.2013 по 08.08.2014.

Проте, наведені відповідачем доводи не мають жодного документального обґрунтування. Відповідач ані під час розгляду справи в місцевому господарському суді, ані під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції розмір заборгованості не спростував, власного контррозрахунку до суду не надав.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції проігнорував клопотання відповідача про зупинення у зв'язку з тим, що ТОВ "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" звернулось до господарського суду щодо визнання недійсним договору про надання кредитної лінії від 01.08.2008 р.№ 4188/09-2-06, заборгованість по якому є предметом даного позову, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факту звернення ТОВ "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР" до господарського суду про визнання недійсним договору про надання кредитної лінії від 01.08.2008 р.№ 4188/09-2-06, а також доказів прийняття господарським судом позовної заяви до провадження. Отже, на момент розгляду даної справи в суді договір кредитної лінії від 01.08.2008 р.№ 4188/09-2-06 є чинним, доказів його оскарження в установленому порядку матеріали справи не містять і таких доказів відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 796 190,86 грн. та процентами в розмірі 105 090,73 грн. ґрунтуються як на умовах договору, так і на положеннях чинного законодавства, а тому твердження відповідача про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права є безпідставними.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що Постановою Правління Національного банку України № 295 від 21.05.2014 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Реал Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.05.2014 № 34 уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ "Реал Банк" призначено Кадрова В.В.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.12.2014 № 146 уповноваженою особою на ліквідацію ПАТ "Реал Банк" призначено Федорченка А.В.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа фонду з дня свого призначення у встановленому порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб.

За таких обставин, позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Реал Банк", м. Харків є обґрунтованими, правомірними та такими, що ґрунтуються на документальних доказах та нормах чинного законодавства.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач ані під час вирішення спору у господарському суді Харківської області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених заперечень. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Харківський завод будівельних матеріалів АСТОР", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.11.2014 року у справі № 922/3826/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 27 січня 2015 року

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гончар Т. В.