ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р.Справа № 923/1682/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Ліпчанської Н.В.

Суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

При секретарі судового засідання Молодові В.С.

За участю представників сторін:

Від позивача - Єгоров В.С., за довіреністю № 14-37 від 13.05.2014 р.;

Від відповідача - Рахімов В.А., за довіреністю № 158/1-10 від 19.03.2014 р.;

Директор КП "Міськтеплокомуненерго" - Мороз Л.Л., за паспортом серії МО № 917426 від 21.03.2001 р.

Розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго"

на рішення господарського суду Херсонської області від 11.12.2014 р.

у справі № 923/1682/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго"

про стягнення 1 382 305,02 грн.,

Встановив:

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (Далі - ПАТ „НАК „Нафтогаз України") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" (Далі - КП "Міськтеплокомуненерго") про стягнення заборгованості в сумі 1 382 305,02 грн., з яких: 1 058 940,75 грн. - основний борг; 127 075,41 грн. - інфляційні витрати; 160 612,97 грн. - пеня та 35 675,89 грн. - 3 % річних (а.с. 2 - 4).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилаючись на приписи ст. ст. 526, 610-612, 625 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, ПАТ „НАК „Нафтогаз України" вказує на те, що 28 грудня 2012 року між ним (Продавцем) та КП "Міськтеплокомуненерго" (Покупцем) був укладений договір № 13/3057-БО-ЗЗ купівлі-продажу природного газу (Далі - Договір), відповідно до п.1.1., 1.2. якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 ЗУ "Про засади функціонування ринку природного газу" виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (а.с. 11 - 16).

Додатковою угодою № 1 від 30 вересня 2013 року до договору купівлі-продажу природного газу № 13/3057-БО-33 від 28 грудня 2012 року вносилися зміни до п. 5.2 та п. 5.5. ст. 5 "Ціна газу". Решта умов договору залишилася незмінною і обов'язковою для виконання сторонами (а.с. 17).

За п. 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 6.1. договору, сторони погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" поставив за період з січня 2013 року по грудень 2013 року, а КП "Міськтеплокомуненерго" прийняв природний газ на загальну суму 4 025 494,56 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, наявними в матеріалах справи (а.с. 18-24).

КП "Міськтеплокомуненерго", у порушення п.6.1. Договору, зобов'язання з оплати переданого природного газу у встановлені строки виконано частково, що підтверджується довідками позивача про сальдо з 01.01.2013 р по 30.06.2014 р. та операції з підприємством "Міськтеплокомуненерго КП" з 01.01.2013 р. по 30.06.2014 р. (а.с. 25 - 26), оборотно-сальдовою відомістю відповідача з 01.01.2013 р. по 09.12.2014 р. (а.с. 60). Зазначені обставини зумовили виникнення заборгованості в сумі 1058940,75 грн.

Невиконання відповідачем зобов'язання щодо оплати переданого природного газу в повному обсязі і стало причиною звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" із позовом про стягнення заборгованості до місцевого господарського суду.

26.11.2014 р. до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому КП "Міськтеплокомуненерго" визнав позовні вимоги в сумі стягнення основного боргу. Проте, щодо стягнення пені і штрафних санкцій відповідач заперечує, посилаючись на відсутність вини, оскільки ціна на природний газ протягом року змінювалась, встановлені тарифи на теплову енергію не відповідають її собівартості, існує значна заборгованість споживачів.

Крім того, КП "Міськтеплокомуненерго" просить суд, на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, зменшити розмір пені та штрафних санкцій на 50%, зазначаючи, що у випадку стягнення штрафних санкцій на користь позивача в повному обсязі, це може призвести до банкрутства підприємства.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2014 року (Суддя - Остапенко Т.А.) позов задоволено частково. Суд стягнув з КП "Міськтеплокомуненерго" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 1058940,75 грн. - основного боргу, 120 759,73 грн. - пені; 127 075, 41 грн. - інфляційних втрат; 35 675,89 грн. - 3% річних та 27 646,10 грн. судового збору. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення 40 153,24 грн. пені відмовлено (а.с. 105 - 107).

Мотивуючи дане рішення місцевий господарський суд, посилаючись на норми ст.ст. 549, 551, 610, 611, 625, 655 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 83, 173, 193, 230, 233 Господарського Кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального Кодексу України, вказав, що аналіз зазначених норм права та фактичних обставин справи свідчить про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 1058940,75 грн. є доведеними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Місцевий господарський суд визнав обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати переданого природного газу в сумі 160 612,97 грн., проте, враховуючи винятковість даного випадку, що зумовлено особливістю здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв, законодавчо обумовленою специфікою взаємовідносин між суб'єктами, що провадять господарську діяльність та межі державного регулювання в енергетичній галузі, врегульовані положеннями Законів України "Про теплопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", приймаючи до уваги соціальну спрямованість діяльності комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" по безперебійному забезпеченню тепловою енергією підприємств, організацій, установ, населення м. Гола Пристань, баланс інтересів сторін та їх фінансовий стан, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача, та відповідно до ст. 233 ГК України, п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України зменшити заявлену до стягнення суму пені на 25%. А отже, вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в сумі 120 759,73 грн.

Суд першої інстанції зазначив, що вимоги про стягнення з відповідача витрат від інфляційних процесів та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання є правомірними та обґрунтованими, оскільки невиконання відповідачем зобов'язання по сплаті грошових коштів в сумі 1 058 940,75 грн. основного боргу на момент звернення до суду підтверджено матеріалами справи.

Не погоджуючись із винесеним рішенням місцевого господарського суду, КП "Міськтеплокомуненерго" та ПАТ „НАК „Нафтогаз України" звернулись до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційними скаргами.

КП "Міськтеплокомуненерго" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого господарського суду частково, в частині зменшення розміру пені на 25 % та прийняти нове, яким зменшити розмір пені на 50 %. Скаржник посилається на те, що підприємство є комунальним та змушене виконувати приписи щодо постачання теплової енергії споживачам за тарифами, а не за дійсною вартістю теплової енергії, оскільки постачання здійснюється за встановленими тарифами, які не містять повного відшкодування через тривалі процедури затвердження та прийняття тарифів уповноваженими органами. На сьогоднішній день підприємство стоїть на порозі банкрутства і не може сплачувати штрафні санкції у таких розмірах.

ПАТ „НАК „Нафтогаз України" в апеляційній скарзі просить скасувати рішення місцевого господарського суду частково в частині зменшення пені на 25 %, та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути розмір пені в повному обсязі. Апелянт вказує на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, та посилається на те при розгляді справи, суд першої інстанції дослідив лише ступінь виконання зобов'язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов'язанні, зазначаючи, що підприємство належить до державного сектору економіки, та є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, оскільки забезпечує галузі національної економіки і населення природним газом.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що рішення господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статтей 525, 526, 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно пунктів 1, 2 ст. 193 Господарського Кодексу України:

1. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

2. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно пункту 7.2. Договору, сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору, продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю, або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України передбачає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

КП "Міськтеплокомуненерго", на підтвердження обставин важкого фінансового стану, надав до суду першої інстанції фінансовий звіт, де відображений баланс підприємства на 30.09.2014 р. та звіт про фінансові результати за 9 місяців 2014 р., який підтверджує збитковість діяльності підприємства відповідача в сумі 1 483 500 грн., дебіторську заборгованість в сумі 423 300 грн. Так, кредиторська заборгованість відповідача становить 2 999 200 грн. (а.с. 60-61).

ПАТ „НАК „Нафтогаз України", на підтвердження збитковості господарської діяльності підприємства, теж надав до місцевого господарського суду, звіт про фінансові результати за 2013 р., баланс на 31.12.2013 р., де зазначена сума збитку у розмірі 10 967 767 грн., кредиторська заборгованість за товари, роботи послуги в сумі 35 983 529 тис.грн., розрахунками з бюджетом 2863886 тис грн., з оплати праці 1467 тис. грн., зобов'язання за довгостроковими та короткостроковими банківськими кредитами в сумі 99 587 317 тис. грн. та 21 249 001 тис. грн. відповідно. Дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги складає 55 452 123 тис. грн. (а.с. 98-101).

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В п. 1 ст. 233 ГК України визначено, що суду надано право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України передбачає, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про винятковість даного випадку, що зумовлено особливістю здійснення господарської діяльності у сфері постачання та реалізації енергоносіїв в державі.

Часткове задоволення місцевим господарським судом клопотання про зменшення розміру пені на 25 % є вірним, оскільки потрібно прийняти до уваги ступень виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, та майновий стан обох сторін, оскільки як позивач, так і відповідач є важливими об'єктами для держави, так як постачають населенню України газ та теплову енергію відповідно.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду винесено при повному з'ясуванні та дослідженні всіх обставин справи з правомірним застосуванням норм діючого законодавства, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99; 101-105 ГПК України, суд -

Постановив:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз Україна" та Комунального підприємства "Міськтеплокомуненерго" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 11.12.2014р. у справі № 923/1682/14 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до ВГСУ.

Повний текст постанови підписано 05.02.2015 р.

Головуючий суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя В.А. Лисенко

Суддя А.І. Ярош