ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа № 914/3244/13

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого - судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Давид Л.Л.,

При секретарі судового засідання: Кіт М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» № 647 від 21.11.2013 р. (вх. № 05-05/2625/13 від 28.11.2013 р. ),

на рішення Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2013 року

у справі № 914/3244/13 (суддя Л.Л.Станько),

порушеній за позовом

Позивача: Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», м. Бровари, Київської області,

До відповідача: Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця», м. Львів,

Третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство «Кобиловолоцький спиртовий завод», с. Кобиловолоки, Теребовлянського району, Тернопільської області,

Третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Відділ Держземагества у Теребовлянському районі Тернопільської області, м. Теребовля, Тернопільської області,

Про визнання недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 295585 площею 39,8329 га зареєстрованого за № 07 від 13 квітня 2006 року, яка належить на правах постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» та стягнення судового збору.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: Славіч А.В. - п/к за довіреністю № 26-01/06 від 26.01.2015 р.;

від відповідача: Кривяк Д.Р. - п/к за довіреністю № НЮ-66 від 02.01.2015 р.;

від третьої особи-1: не прибув;

від третьої особи-2: не прибув;

Права та обов'язки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів - не надходило.

Представником позивача та відповідача подано спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу справ КП «Документообіг господарських судів» від 28.11.2013 р., дану справу розподілено до розгляду судді - доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням в. о. голови Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2013 р. у склад колегії для розгляду справи № 914/3244/13 Господарського суду Львівської області введено суддів - Давид Л.Л. та Юрченко Я.О.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 року апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 02.12.2013 р. прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», за № 647 від 21.11.2013 р. (вх. № 05-05/2625/13 від 28.11.2013 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 11.12.2013 року, про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 11.12.2013 р. розгляд справи було відкладено на 15.01.2014 р., про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Ухвалою суду від 15.01.2014 р. залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ Держземагенства у Теребовлянському районі Тернопільської області (п. і. 48100, Тернопільська обл., м. Теребовля, вул. Кн. Василька, 73) та розгляд справи було повторно відкладено на 29.01.2014 р.

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2014 р. провадження у справі було зупинено та призначено судову земельно-технічну експертизу у даній справі.

03.12.2014 р. за вх. № 01-04/7234/14 на адресу Львівського апеляційного господарського суду від судового експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз поступили матеріали справи № 914/3244/13 з висновком судового експерта № 477.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ГПК України, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2014 р. провадження у справі № 914/3244/13 було поновлено та розгляд справи призначено на 17.12.2014 р. про що сторони та треті особи були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи), (том ІІ, а. с. 32-35).

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 р. склад колегії змінено, замість судді Юрченка Я.О. введено суддю Галушко Н.А.

Враховуючи принцип незмінності судді встановлений п. 3 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зміна складу колегії суддів) розгляд даної справи починається заново. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених ст. 69 ГПК України строків вирішення спору (п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. № 6 "Про судове рішення").

З підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 28.01.2015 р., про що сторони та треті особи були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

В судове засідання, яке відбулось 28.01.2015 р. представник апелянта/позивача прибув, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи наведені в апеляційній скарзі підтримав, усно зазначив, що дана експертиза, яка була призначена Львівським апеляційним господарським судом підтверджує факт накладення земельних ділянок, які виділені, як позивачу так і відповідачу, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2013 р. у справі № 914/3244/13 у повному обсязі та винести нову постанову, якою визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрований за № 07, 13 квітня 2006 року, що належить на праві постійного користування ДТГО «Львівська залізниця».

Представник відповідача в судове засідання прибув, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду за вх. № 01-04/422/15 від 27.01.2015 р. представником подано пояснення на висновок судової експертизи від 28.11.2014 р. № 477 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Представник відповідача надав усні пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу № НЗ-1-10/14 від 13.01.2014 р. (вх. № 01-04/94/14 від 15.01.2014 р.), доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав, щодо судової експертизи, яка була проведена Львівським НДІ судових експертиз зазначив, що даною експертизою дійсно встановлено накладку, але право на постійне користування земельною ділянкою залізниця отримала скоріше аніж позивач, відтак просить рішення місцевого суд залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в судове засідання жодного разу не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомлення про вручення, яке отримано 08.12.2014 р. за № 770 (том ІІ, а. с. 34).

Представник третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в судове засідання жодного разу не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомлення про вручення, яке отримано 08.12.2014 р. за № 502 (том ІІ, а. с. 35).

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.2013 р. прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», за № 647 від 21.11.2013 р. (вх. № 05-05/2625/13 від 28.11.2013 р.) до провадження та розгляд скарги ухвалами суду від 11.12.2013 р. та від 15.01.2014 р. було відкладено.

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2014 р. по справі № 914/3244/13 провадження у справі було зупинено та ухвалою суду від 04.12.2014 р. провадження було поновлено та розгляд справи призначено до розгляду на 17.12.2014 р. про що сторони та треті особи були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази - оригінали повідомлень про вручення знаходяться в матеріалах справи), (том ІІ, а. с. 32-35).

Та з підстав зазначених в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 р. розгляд справи було відкладено на 28.01.2015 р., про що сторони та треті особи були належним чином повідомлені рекомендованою кореспонденцією згідно Інструкції з діловодства в господарських судах України.

Однак, треті особи повноважного представника в судове засідання жодного разу не направили.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, в ухвалі суду від 17.12.2014 р. участь повноважних представників сторін та третіх осіб судом обов'язковою не визнавалася (том ІІ, а. с. 42-43).

З огляду на вищенаведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду апеляційної скарги по справі № 914/3244/13 та розгляду справи без участі представників третіх осіб, так як, у справі достатньо зібрано доказів для розгляду справи по суті.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2013 р. по справі № 914/3244/13 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04 листопада 2013 р. по справі № 914/3244/13 (суддя Л.Л.Станько) в задоволенні позову відмовлено (абзац перший резолютивної частини рішення), (том І, а. с. 178, 179-186).

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 04.11.2013 р. у справі № 914/3244/13, апелянт/позивач (Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2013 р. у справі № 914/3244/13 у повному обсязі та винести нову постанову, якою визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрований за № 07, 13 квітня 2006 року, що належить на праві постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» (том І, а. с. 193-198).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми процесуального права та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Вважає, що місцевим судом не вірно встановлено, що право позивача (ДП «Укрспирт») на звернення до господарського суду про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, згідно державного акту на право постійного користування землею ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» не порушено, оскільки юридичну особу (ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод») не ліквідовано (не припинено) на час прийняття місцевим судом рішення у даній справі, однак апелянт вважає, що місцевим судом не враховано постанови Кабінету Міністрів України № 672 від 28.07.2010 р. «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості», згідно якої вся технічна документація та майно (рухоме, не рухоме) передається позивачу.

Крім того, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що у зв'язку із переоформленням державних актів на земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» на правонаступника ДП «Укрспирт» стало відомо з рішення Держземагенства у Теребовлянському районі, що спірна земельна ділянка накладається на земельну ділянку яка є суміжною та знаходиться згідно державного акту на право постійного користування ДТГО «Львівська залізниця», відтак, скаржник вважає, що під час видачі такого акту який був виданий значно пізніше від державного акту ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» Державним підприємством «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було допущено помилку, згідно якої було в подальшому було видано державний акт.

Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що у зв'язку із вищенаведеним, позивач звернувся із позовом до суду про скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га. оскільки згідно п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 р., зареєстрованої Мінюсті України 04.06.1999 р. за № 354/3647, усі записи в державному акті мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються, а тому допущену у виданому ДТГО «Львівська залізниця» державному акті помилку можна виправити лише шляхом визнання вказаного державного акту серія ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрований за № 07, 13 квітня 2006 року недійсним у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим судом, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 672 «Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (том І, а. с. 44-47) здійснюється реорганізація спиртової галузі шляхом приєднання державних підприємств та об'єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості до ДП «Укрспирт» (зокрема, так і реорганізується ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод») та шляхом виділу майна, з використанням якого виготовляється підакцизна продукція і передачі такого майна до ДП «Укрспирт».

На підставі вищенаведеного Міністерством аграрної політики України було видано відповідні накази № 543 від 06.09.2010 р. та № 2/168 від 08.09.2010 р. (том І, а. с. 48-49, 50-51).

Відповідно до вищенаведеного, позивачем було проведено переоформлення державних актів на право постійного користування землею з ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» на правонаступника ДП «Укспирт».

Також було виготовлено технічну документацію на земельну ділянку, на якій знаходиться залізничне місце розвантаження та завантаження за межами населених пунктів на території Довгенської сільської ради у Теребовлянському районі, площею 2,683 га та підготовлено звернення на її затвердження (том І, а. с. 21-83).

Однак, як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, при поданні заяви про державну реєстрацію земельної ділянки до відділу Держземагенства у Теребовлянському районі ДП «Укспирт» отримано рішення № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 25.04.2013 р. з таких підстав: перетин ділянок з ділянкою :01:001:0606, яка належить на правах постійного користування ДТГО «Львівська залізниця». Площа співпадає на 9,2303%, що складає 0,2476 га. (том І, а. с. 86-92).

Як вбачається з матеріалів справи, Державний Акт на право постійного користування землею ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» було виготовлено та зареєстровано 11 серпня 2003 року за № 1 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ТР № 001746 (а. с. 25-26) та межі земельної ділянки були погоджені всіма власниками/користувачами суміжних земельних ділянок, в тому числі ДТГО «Львівська залізниця». Також було погоджено нововиготовлену технічну документацію на правонаступника ДП «Укрспирт».

Державний акт на право постійного користування землею ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» було виготовлено на підставі розпорядження голови Теребовлянської районної Державної адміністрації № 403 від 25 липня 2003 року (сторінка 4 технічної документації), а Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 295585 ДТГО «Львівська залізниця», був виданий у 2006 році на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації від 30 березня 2006 р. № 199, на підставі якого розроблялась технічна документація відповідача (том І, а. с. 151-152).

Однак, зважаючи на те, що процедура тодішньої реєстрації Теребовлянським районним відділом земельних ресурсів була витримана в повному обсязі, дані про межі земельної ділянки були відповідно зареєстровані, а тому необхідності у поновленні техдокументації та додаткових витратах на її виготовлення не було.

Також не проводилась процедура внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, так як для цього необхідно було поновлювати техдокументацію та додатково оплачувати послуги по їх внесенню.

Однак, у зв'язку із переорганізацією підприємства, при переоформленні державних актів на право постійного користування землею з ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» на правонаступника ДП «Укрспирт» обов'язковою процедурою якою є внесення відомостей до Державного земельного кадастру, було виявлено перетин земельних ділянок.

Як вбачається з матеріалів справи, на запит ДП «Укрспирт» про надання інформації № 291 від 23.05.2013р. (том І, а. с. 97) відділом Держземагенства у Теребовлянському районі надано відповідь за №1010/02-3 від 27.06.2013р. (том І, а. с. 98) з конкретизованими даними про те, що земельна ділянка :01:001:0606, належить на праві постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» (юридична адреса: м. Львів, вул. Гоголя 1.) Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрований за № 07 13 квітня 2006р. Земельну ділянку було надано на підставі розпорядження голови обласної державної адміністрації від 30 березня 2006р № 199.

У зв'язку із наведеним, позивач вважає що обміри земельної ділянки, виготовлення та погодження у встановленому законом порядку технічної документації здійснювалось Державним підприємством «Тернопільський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

На підставі цієї документації було виготовлено Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га, зареєстрований за № 07 13 квітня 2006 р. Однак, при затвердженні даної документації було допущено порушення межових знаків. Некоректне винесення в натуру меж земельних ділянок що призвело до накладення одного землекористування на інше.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із вищенаведеним, позивачем для завершення процедури переоформлення державного акта на земельну ділянку, на якій знаходиться залізничне місце розвантаження та завантаження за межами населених пунктів на території Довгенської сільської ради у Теребовлянському районі площею 2,683 га, ДП «Укрспирт» змушений був звернутись з позовом про визнання недійсним Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрований за № 07 13 квітня 2006р., який належить на правах постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» в частині перетину земельних ділянок, оскільки відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 р., зареєстрованої в Мінюсті України 04.06.1999 р. за № 354/3647, усі записи в державному акті мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються.

Крім того, необхідність подання даного позову позивачем обґрунтована тим, що на перетині ділянок знаходиться заїзд на територію залізничного місця розвантаження та завантаження, ворота та прохідна і частково ця ділянка заходить під територію господарської будівлі вагової, яка передана на баланс ДП «Укрспирт» згідно передавального акту та являється його власністю та вся територія огороджена залізобетонною огорожею, яка теж являється власністю ДП «Укспирт».

Відтак, позивач вважає, що допущену у виданому ДТГО «Львівська залізниця» державному акті помилку можна виправити лише шляхом визнання вказаного державного акта серії ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрованого за № 07 13 квітня 2006 р. недійсним.

За таких обставин, виданий державний акт з недостовірними відомостями щодо належної йому земельної ділянки слід визнати недійсним і сам факт існування даного оспорюваного акта означає порушення прав позивача.

Колегія суддів, дослідивши подані сторонами документи та беручи до уваги судову земельно-технічну експертизу (висновок № 477 від 28.11.2014 р.), (том ІІ, а. с. 27-29) зазначає наступне.

Як вбачається з висновку судової земельно-технічної експертизи № 477 від 28.11.2014 р., яка була проведена за ініціативи Львівського апеляційного господарського суду, межі земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» з кадастровим номером № :01:001:0606 та земельної ділянки, на яку надано право постійного користування ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» згідно Державного акту від 11.08.2003 р. серії ІІ-ТР № 001746 перетинаються (п. 1 резолютивної частини висновку № 477).

Крім того, межі земельної ділянки ДТГО «Львівська залізниця» з кадастровим номером № :01:001:0606 не відповідають межам смуги відведення залізниці, в орієнтованому місці перетину меж, зазначеним у Плані полоси відводу лінії Тернопіль-Копичинці Львівської залізниці у Теребовлянському районі Тернопільської області від 1977 року (п. 2 резолютивної частини висновку № 477).

З вищенаведеного вбачається, що земельні ділянки згідно яких видано відповідні державні акти на право постійного користування земельною ділянкою дійсно перетинаються, що і доведено судовим експертом, однак колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як уже було вище зазначено у цій постанові, Державний акт на право постійного користування землею ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» було виготовлено на підставі розпорядження голови Теребовлянської районної Державної адміністрації № 403 від 25 липня 2003 року (сторінка 4 технічної документації), та зареєстровано 11 серпня 2003 року за № 1 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ТР № 001746.

Межі земельної ділянки були погоджені всіма власниками/користувачами суміжних земельних ділянок, в тому числі ДТГО «Львівська залізниця». Також було погоджено нововиготовлену технічну документацію на правонаступника ДП «Укрспирт». У той час, як ДТГО «Львівська залізниця» виготовила Державний акт на право постійного користування землею лише 13 квітня 2006р, тобто пізніше на три роки.

Однак, рішенням відділу Держземагентства у Теребовлянському районі ДП «Укрспирт» № РВ-013 позивача було повідомлено про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 25.04.2013 з підстав перетину ділянки з ділянкою :01:001:0606, яка належить на праві постійного користування ДТГО «Львівська залізниця».

Відтак, позивачем відповідно до п. 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України № 43 від 04.05.1999 р., зареєстрованої Мінюсті України 04.06.1999 р. за № 354/3647, усі записи в державному акті мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються, було подано до Господарського суду Львівської області позов про визнання Державного акту на право постійного користування землею, серії ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрованого за № 07 13 квітня 2006 р. недійсним.

Однак, позивачем не враховано, що видача спірного державного акту є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, в нашому випадку розпорядження голови обласної державної адміністрації від 30 березня 2006 року № 199 (том І, а. с. 151-152).

Відповідно до приписів частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 Закону України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, доказів про те що дане розпорядження є скасованим, визнаним не дійсним у встановленому законом порядку не має, такі докази сторонами не подано.

Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», із доповненим абзацом згідно із постановою Вищого господарського суду України № 8 від 29.05.2013, господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Крім того, як вбачається з поданих відповідачем документів, право відповідача на земельну ділянку виникло на підставі наведених вище норм, зокрема на підставі Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР №58, Ради народних комісарів СРСР №50 від 07.02.1933, відповідно до ст. 1 якого, землями, наданими транспорту, визнавались перелічені в ст.ст. 4-8 цього Положення землі. А відповідно до ст. 4 цього Положення до залізничних транспортних земель відносились землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення набрало чинності та діяло на вищевказаних землях із 1939-го року, на підставі Закону СРСР «Про включення Західної України у склад СРСР із воз'єднанням її із УРСР» від 01.11.1939 до набрання чинності Постанови Ради Міністрів СРСР №24 від 08.01.1981 «Про затвердження Положення про землі надані транспорту».

Статтею 1 цього Положення землями транспорту визнаються землі, надані підприємствам, установам і організаціям транспорту для здійснення покладених на них спеціальних задач. Розміри земельних ділянок, наданих для вказаних цілей визначаються відповідно до затверджених в установленому порядку норм або проектно-технічної документації.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» плани смуги відведення є містобудівною документацією, яка є основою зокрема для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування юридичних осіб.

Про те, що зазначена земельна ділянка була зайнята об'єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту», свідчить «План полосы отвода линии ТЕРНОПОЛЬ-КОПЬІЧИНЦЬІ Львовской железной дороги Теребовлянский район Тернопольской области» від 1977 року, складений Киевжелдорпроектом на Юго-Западной ж.д. за результатами зйомки земель смуги відведення вказаної лінії у 1976 році, та погодженим з управлінням сільського господарства Тернопільської області (том І, а. с. 153-154, 157-161).

Відповідно до пояснюючої записки до вказаного вище плану 1977 року (том І, а. с. 155-156), цей план відображає передачу в користування залізниці земель і реєстрації проведеної у 1950 р. Управлінням сільського господарства Тернопільської області.

3 врахуванням діючих у зазначений період норм Земельного кодексу УРСР від 25.10.1922 р. «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928, усі землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів (в тому числі Народного Комісаріату СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їх згоди, можуть бути вилучені лише у спеціальному порядку. При цьому землі транспорту (зокрема, землі залізниць) відносилися до земель спеціального призначення щодо яких був встановлений спеціальний порядок відводу, реєстрації землекористування та вилучення земельних ділянок.

Крім того, з відповіді відділу Держземагентства у Теребовлянському районі Тернопільської області, яке не містить спростувань відзиву Залізниці на позовну заяву в частині посилання позивача на рішення відділу Держземагентства у Теребовлянському районі № РВ-013 про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 25.04.2013 з підстав перетину ділянки з ділянкою :01:001:0606, яка належить на праві постійного користування ДТГО «Львівська залізниця», як на таке, що свідчить про неякісне виконання робіт із землеустрою саме, щодо земельної ділянки позивача.

Слід зазначити, що місцевим господарським судом вірно зазначено, що право позивача, щодо подання позову про визнання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 295585, площею 39,8329 га., зареєстрованого за № 07 13 квітня 2006 р. не порушено, оскільки Господарським процесуальним кодексом України не передбачено права підприємств, установ і організацій звертатися з позовом за захистом інтересів інших підприємств, установ і організацій, так як юридична особа ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» не є припиненою (ліквідованою), такі докази в матеріалах справи відсутні, сторонами не подано.

Згідно п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відповідно до статей 1, 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами заінтересованих підприємств і організацій, у тому числі громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи, державних та інших органів, що звертаються до господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах громадянина або держави. У встановлених законодавчими актами України випадках справу може бути порушено за заявою громадянина, який не є суб'єктом підприємницької діяльності. ГПК не надає органу управління права подавати до господарського суду позов в інтересах підпорядкованих йому підприємств і організацій, а також не наділяє господарський суд правом порушувати справу з власної ініціативи. Також ГПК не передбачено права однієї особи звертатися до господарського суду з позовними вимогами в інтересах іншої особи; в разі такого звернення в прийнятті позовної заяви слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК.

Відповідно до п.2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно роз'яснення Вищого господарського суду України від 12.09.1996, № 02-5/334 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із створенням, реорганізацією та ліквідацією підприємств» (зі змінами) підприємство вважається реорганізованим з моменту виключення його з державного реєстру України (господарське товариство - з моменту внесення запису про припинення його діяльності до державного реєстру). Підприємство вважається створеним з дня його державної реєстрації. Ліквідація підприємства вважається завершеною з моменту виключення його з державного реєстру України.

Як уже було вище зазначено, Державний акт на право постійного користування землею було виготовлено та зареєстровано 11 серпня 2003 року за № 1 в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею серії ІІ-ТР № 001746 ДП на «Кобиловолоцький спиртовий завод», проте судом вважається безпідставним звернення ДП «Укрспирт» з позовом про визнання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №295585, площею 39,8329 га, зареєстрованого за №07 13.04.2006р., який належить на правах постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» недійсним, оскільки такий порушує права не ДП «Укрспирт», а ДП «Кобиловодський спиртовий завод», оскільки останній не виключений з державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а відтак звернення ДП «Укрспирт» з даним позовом в інтересах ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод», є неправомірним, з чим погоджується колегія суддів.

Відповідно до п.2.2, п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» проект відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом, спрямованим на набуття, зміну або припинення прав та обов'язків сторін, а є лише невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки (частина четверта статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

Державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

Згідно ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно ч.1 ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави; Рахункової палати, яка звертається до господарського суду в інтересах держави в межах повноважень, що передбачені Конституцією та законами України.

Через норму ч.1 ст.1 ГПК України реалізується принцип доступності правосуддя.

До господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Водночас порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє, суд має відмовити в позові.

Як випливає з позовної заяви, права і охоронювані законом інтереси ДП «Укрспирт» можуть бути порушені лише в частині земельної ділянки, яка належить на праві постійного користування ДП «Кобиловолоцький спиртовий завод» і підтверджена Державним актом ІІ-ТР №001746, яка накладається на земельну ділянку, яка належить ДТГО «Львівська залізниця» на праві постійного користування, однак позов пред'явлено про визнання недійсним державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №295585, площею 39,8329 га, зареєстрований за №07 13.04.2006 р., який належить на правах постійного користування ДТГО «Львівська залізниця» в цілому недійсним, що не відповідає вимогам ст.1 ГПК України, оскільки в решту частини земельної ділянки права позивача не можуть бути порушені, а тому місцевий суд прийшов до вірного висновку, що в позові слід відмовити ще й з цієї підстави.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не надав доказів зменшення та/або погашення заборгованості.

Інші твердження апелянта/відповідача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, апеляційну скаргу апелянта/позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2013 р. у справі № 914/3244/13 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку та проведення судової земельно-технічної експертизи покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 42, 43, 44, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2013 року у справі № 914/3244/13 - залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя Данко Л.С.

Суддя Галушко Н.А.

Суддя Давид Л.Л.

28.01.2015 року проголошено вступну і резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 03.02.2015 р.