ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа № 917/1621/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Потапенко В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупі О.О.

за участю представників сторін:

позивача-не з'явився;

відповідача -не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 4422П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року у справі № 917/1621/14

за позовом Управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі Полтавської області, м. Полтава

до Приватного підприємства "ПМДК-19", с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області

про стягнення 5 721,36 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі Полтавської області звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватного підприємства "ПМДК-19" про стягнення 5721,36 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок переплати позивачем пенсії гр. Лемешку через надання відповідачем недостовірної інформації.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року у справі № 917/1621/14 (суддя Кльопов І.Г.) позов задоволено.

З відповідача на користь позивача стягнуто переплату в сумі 5721,36 грн.

Також з відповідача в доход Державного бюджету України стягнуто 1827 грн. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням не погодився та подав на нього до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається зокрема на те, що

господарський суд першої інстанції в порушення вимог статті 64 Господарського процесуального кодексу України не повідомив належним чином його та його представника Мошака О.М. про час та місце розгляду справи саме 07.10.2014 р. (дата прийняття оскаржуваного рішення), оскільки не надсилав відповідні повідомлення на поштову адресу, вказану у довіреності зазначеного представника та на поштову адресу самого підприємства, яка зазначена у договорі останнього з поштовим відділенням від 06.02.2014 р. № 2014 про доставку поштової кореспонденції, що позбавило його можливості надати докази , висловлювати свої заперечення на спростування доводів позивача та призвело до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення.

Також апелянт посилається на необґрунтованість висновку господарського суду першої інстанції, що надмірна сплата позивачем пенсії гр. Лемешку В.С. була спричинена внаслідок видачі відповідачем недостовірних довідок.

При цьому апелянт посилається на те, що сам позивач в позовній заяві зазначив про те, що одним з документів, які були взяті до уваги під час призначення пенсії гр. Лемешку В.С. була довідка відповідача № 24 від 28.05.2009 р., яка оформлена належним чином, відповідала формі, установленій порядком для уточнюючих довідок, і містила всю необхідну інформацію для призначення пенсії громадянину.

Також апелянт зазначає, що судом не призначалась експертиза, якою було б встановлено факт видачі відповідачем недостовірної довідки для обчислення пенсії.

Окрім цього відповідач посилається на пропуск позивачем загальної позовної давності у три роки, встановленої статтею 257 Цивільного кодексу України, вказуючи на те, що перебіг цього строку почався з дати призначення пенсії гр. Лемешку В.С. -14.10.2009 р. та сплив відповідно 14.10.2012 р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

При цьому позивач просить розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідач представника для участі в судове засідання не направив, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що директору стало відомо про розгляд справи лише 04.02.2015 р. о 9 год. 30 хв.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки розгляд справи вже відкладався ухвалою від 28.01.2015 р. за клопотанням відповідача, який не надав жодних доказів на підтвердження несвоєчасного отримання копії цієї ухвали та він протягом тривалого часу не був позбавлений права та можливості забезпечити участь в судовому процесі свого представника, у тому числі з числа осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України № 384/2011 від 06.04.2011 року, органи Пенсійного фонду України є органами виконавчої влади, що призначають пенсії та акумулюють кошти на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування для забезпечення фінансування витрат на виплату пенсій. Одним з основних завдань органів Пенсійного фонду України є ефективне та цільове використання коштів, удосконалення методів фінансового планування, звітності та системи контролю за витрачанням коштів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом першої інстанції, в ході контрольних заходів УПФУ в Полтавському районі були виявлено, що громадянину Лемешку В.С. 25.05.1954 р. н. 14.10.2009р. протоколом №320 було достроково призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників., підставою призначення якої стала Довідка ПП "ПМДК-19" від 28.05.2009р. за вих. №24.

При призначенні пенсії управлінням Пенсійного фонду України в Полтавському районі було використано положення "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (затверджено Постановою Кабінету Міністрів України N 637 від 12.08.1993).

Так, згідно з п. З вказаного порядку "за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи".

Як зазначає позивач, одним з документів, які були взяті до уваги під час призначення пенсії гр. Лемешку. В, С. була довідка приватного підприємства "ПМДК-19" № 24 від 28.05.2009р., яка оформлена належним чином, відповідала формі, установленій вищезазначеним порядком для уточнюючих довідок, і містила всю необхідну інформацію для призначення пенсії громадянину.

Згідно з даною довідкою, Лемешко В.С. дійсно працював повний робочий день в Полтавській міжгосподарській шляхо-будівельній організації, (теперішнє найменування приватне підприємство "ПМДК-19" яке є правонаступником Полтавської міжгосподарськлї шляхо-будівельної організації.

Дана довідка, відповідно до якої, зокрема, було здійснено нарахування пенсії, містить печатку відповідача та підписи уповноважених осіб - керівника, головного бухгалтера та інспектора по кадрах, тобто на момент подання довідки для нарахування пенсії у позивача не могло виникнути сумнівів у її достовірності.

Крім того, в довідці ПП "ПМДК - 19" від 23.05.2009р. відповідач уточнив інформацію щодо його правонаступництва стосовно Полтавського міжгосподарського шляхо-будівельного управління №19, в якому працював гр. Лемешко В.С., зазначивши наступні відомості щодо цього.

Полтавське міжгосподарське шляхо-будівельне управління №19 створене в 1966 році за рішенням Полтавської районної Ради народних депутатів. Згідно наказу №163 від 27.11.1981р. по тресту "Облміжколгоспшляхбуд" ПМШК - 19 було перейменовано в Полтавську міжгосподарську шляхо-будівельну організацію. В 1982 році ПМШБО перейменовано в Полтавську міжгосподарську пересувну механізовану шляху колону №19.

В 1991 році Полтавська МПМШК-19 згідно рішення №55 від 27.03.1991 році перереєстрована в в колективне підприємство "Полтавська пересувна механізована шляхова колона №19" і перейменована згідно наказу №61 від 28.03.1991р., 5 грудня 2001р. розпорядженням Полтавської райдержадміністрації №622 зареєстровано товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована шляхова колона №19, яка є правонаступником колективного підприємства "Полтавська пересувна механізована шляхова колона №19"

З 14 травня 2009р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована шляхова колона №19" припинило свою діяльність у зв"язку із реорганізацією шляхом приєднання до приватного підприємства "ПМДК - 19".

З 14 травня 2009р. приватне підприємство "ПМДК - 19" стало правонаступником Товариство з обмеженою відповідальністю "Пересувна механізована шляхова колона №19" і набуло усіх прав та обов"язків щодо цього товариства.

Відповідно до частини 2 "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та розділу 6 Інструкції "Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженої Постановою Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1, відшкодуванню підлягають витрати Пенсійного фонду на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у розмірі 100 відсотків від фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій, призначених та/або виплачених з 2012 року.

Керуючись цими законодавчими нормами, а також вважаючи, що ПП "ПМДК-19" дійсно є правонаступником Полтавської міжгосподарської шляхової колони № 19 (на який набув частину необхідного пільгового стажу пенсіонер Лемешко B.C.), управління Пенсійного фонду України в Полтавському районі виставило суму фактичних витрат на виплату і доставку пенсій Лемешку В. С. до відшкодування відповідачем.

У зв'язку з несплатою відповідачем вказаних витрат позивач звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом про їх стягнення з відповідача.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 816/6273/13-а ( а.с. 11-12) у задоволенні зазначеного позову було відмовлено.

Підставою для відмови в позові зазначено те, що відповідач не є правонаступником Полтавської міжгосподарської механізованої шляхової колони № 19, в якій працював гр. Лемешко В.С., та, відповідно не є страхувальником, який зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати на виплату і доставку пенсії Лемешку В.С. , призначеної за списком № 2 в розмірі 5199,29 грн.

Зважаючи на наведені обставини, позивач звернувся з позовом у даній справі про стягнення 5721,36 грн. переплати пенсії в якості шкоди, завданої неправомірними діями відповідача.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, зважаючи на наступні підстави.

Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Нормою ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-IV від 09.07.2003 року) визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" довідки про заробітну плату видаються підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Відповідно до ст.101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Виходячи з положень статті 1166 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому позивач повинен довести наявність протиправної поведінки, збитків та причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, а відповідач- відсутність своєї вини у заподіянні збитків.

З наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства вбачається, що надмірна виплата суми пенсії позивачем відбулась саме внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка полягала у видачі останнім довідки № 24 від 28.05.2009 р. з недостовірною інформацією щодо свого правонаступництва стосовно підприємства, де працював гр. Лемешко В.С., яку відповідач не мав права видавати, а також довідки № 25 від 28.05.2009 р. з недостовірною уточненою інформацією на підтвердження вказаного правонаступництва.

Без зазначення відповідачем у вказаних довідках недостовірних даних про його правонаступництво стосовно підприємства, в якому працював гр. Лемешко В.С., позивач не призначив та не сплатив би пенсію цьому громадянинові на підставі інформації сторонньої особи, яка не є страховиком, що вказує на причинний зв'язок між неправомірною поведінкою відповідача та збитками позивача.

Оскільки вказані довідки містили печатку відповідача та підписи уповноважених осіб - керівника, головного бухгалтера та інспектора по кадрах, а в довідці № 25 від 28.05.2009 р. окрім цього зазначено всю послідовність юридичних фактів на підтвердження правонаступництва відповідача, у позивача на могло виникнути сумнівів у її достовірності.

Про те, що відповідач не є правонаступником Полтавської міжгосподарської механізованої шляхової колони № 19 та відповідно здійснив переплату пенсій гр. Лемешку В.С., позивач дізнався з постанови окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 816/6273/13-а (а.с. 11-12), під час розгляду якої, як зазначено в постанові досліджувались зокрема документи архіву ліквідованого підприємства - Полтавської міжгосподарської механізованої шляхової колони № 19, надані архівним відділом Полтавської районної державної адміністрації.

Відповідач знав про те, що він не є правонаступником Полтавської міжгосподарської механізованої шляхової колони № 19, оскільки на вказаний факт він посилався в обґрунтування своїх заперечень при розгляді зазначеної адміністративної справи № 816/6273/13-а, про що зазначено в постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 816/6273/13-а ( а.с. 11-12).

При цьому колегія суддів зазначає, що встановлений зазначеною постановою адміністративного суду факт відсутності правонаступництва відповідача щодо підприємства Полтавської міжгосподарської механізованої шляхової колони № 19, в якому працював громадянин Лемешко В.С. відповідно до ч. 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує повторного доказування у даній справі.

Вказаний факт підтверджує надання відповідачем позивачу недостовірних відомостей у вищенаведених довідках щодо свого правонаступництва, що в свою чергу призвело до призначення і виплати гр.Лемешку В.С. пенсій , на які останній не мав права.

Зважаючи на преюдиційність вказаного факту, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що зазначення відповідачем в наданих позивачу довідках недостовірних відомостей не підтверджується доказами по справі, в тому числі висновком експерта.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, які є підставою цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді відшкодування шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем загальної позовної давності, оскільки по-перше, відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони, зробленою до винесення рішення, тоді як така заява у матеріалах справи відсутня, а по-друге, як вже зазначалось вище, позивач дізнався про факт відсутності правонаступництва відповідача після винесення постанови Полтавським окружним адміністративним судом від 12 грудня 2013 року у справі № 816/6273/13-а, а отже і перебіг позовної давності відповідно до правил ст. 265 ЦК України почався з 12.12.2013 р. та цей строк на час подання позовної заяви -08.08.2014 р. не сплив.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо не повідомлення його належним чином про час та місце судового засідання, в якому було прийнято оскаржуване рішення з посиланням на ненадсилання судом першої інстанції відповідних повідомлень на адресу його представника, зазначену у довіреності та на поштову адресу відповідача, яка зазначена у договорі останнього з поштовим відділенням від 06.02.2014 р. № 2014 про доставку поштової кореспонденції.

Відповідно до статті 64 Господарськаого процесуального кодексу України суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору,якщо він є учасником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні.Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою.У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб -підприємців.У разі відсутності сторін за такою адресою,вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначив господарський суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, ухвали суду із зазначенням дати судового засідання відповідно до положень статті 64 ГПК України направлялись відповідачу за адресою його місцезнаходження зазначеною в позовній заяві і витягу про включення відповідача до ЄДР від 05.09.2014року (а.с. 34-36)- вул. Коцюбинського-3, с.Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, оскільки відповідач не повідомляв суд про будь-які його поштові адреси.

Надіслана на вказану адресу місцезнаходження відповідача копія ухвали від 12.08.2014 р. про порушення провадження у справі отримана відповідачем, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 28) та клопотанням відповідача про відкладення розгляду справи, в якому він зазначає дату та час призначеного цією ухвалою судового засідання 09.09.2014 р. о 10 год. (а.с. 30).

Однак надіслана за вказаною адресою ухвала суду від 09.09.2014 р., якою було відкладено за клопотанням відповідача розгляд справи на 07.10.2014 р. повернулась до суду з відміткою поштового відділення, що свідчить про відсутність адресата за даною адресою(а.с. 45-48).

Відповідно до 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

При цьому колегія суддів зазначає на безпідставність доводів апеляційної скарги щодо ненадсилання ухвал суду за поштовою адресою відповідача, зазначеною у договорі останнього з поштовим відділенням від 06.02.2014 р. № 2014 про доставку поштової кореспонденції та на адресу його представника, зазначеною у виданої на його ім'я довіреності, оскільки Господарським процесуальним кодексом України, в тому числі і статтею 64 не передбачено обов'язку суду надсилати ухвали на адресу представника сторони або з'ясовувати поштову адресу самої сторони, яку не було повідомлено суду.

Як було зазначено вище, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про свою поштову адресу, у зв'язку з чим господарський суд першої інстанції правомірно, у відповідності до положень ч. 1 статті 64 ГПК України надсилав ухвали за адресою, зазначеною як адреса місцезнаходження відповідача за даними Єдиного державного реєстру.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв оскаржуване рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи, у зв'язку з чим це рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 99, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 07 жовтня 2014 року у справі № 917/1621/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.02.15 р.

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Плужник О.В.