КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа№ 910/21434/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Шапрана В.В.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну б/н від 08.12.2014 року Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року

у справі № 910/21434/14 (суддя - Підченко Ю.О.)

за позовом Заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі:

1.Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

2. Публічного акціонерного товариства «Національна компанія

«Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

про стягнення 76 060 883,04 грн

за участю представників учасників судового процесу:

від Прокуратури Деснянського району м. Києва - Лиховид О.С., прокурор - посвідчення №002628 від 05.09.2012 року

від позивача 1 - не з'явились

від позивача 2 - Чеботарьова І.Г, представник за довіреністю №14-124 від 13.05.2014 року,

від відповідача - Матвеєва В.П., представник за довіреністю №91/2014/10/01-12 від 01.10.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Деснянського району м. Києва звернувся до господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (позивач 1 у справі) та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач 2 у справі) з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (відповідач) про стягнення 288 710 687,67 грн (а.с. 7-60 том 1).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем 2 за період з листопада по грудень 2013 р. газу згідно договору купівлі-продажу природного газу №13/3409-БО-41 від 28.12.2012 року, у зв'язку із чим Заступник прокурора просив суд стягнути на користь позивача 2 з урахуванням поданої заяви вих. №422-14 від 17.11.2014 року (вх. №06-6/3683/14) про зменшення позовних вимог заборгованість у розмірі 4 424 937,52 грн, 18 243 112,39 грн пені, 6 012 352,31 грн 3% річних та 47 380 480,82 грн інфляційних втрат, а разом 76 060 883,04 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заборгованість у розмірі 4 424 937,52грн, пеню у розмірі 18 243 112, 39 грн, 3 % річних у розмірі 6 012 352, 31 грн, інфляційні втрати у розмірі 47 380 480, 82 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080,00 грн (а.с. 218-228 том 1).

При прийнятті рішення місцевий господарський суд встановив факт існування заборгованості відповідача за поставлений у період з листопада 2013 року по грудень 2013 року природний газ, і на підставі ст. ст. 629, 712, 530, 625 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 230, 232 Господарського кодексу України та приписів Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» задовольнив позовні вимоги повністю.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач, Публічне акціонерне товариство «Київенерго», 08.12.2014 року надіслав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 скасувати повністю та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд міста Києва не врахував відсутність вини відповідача у простроченні оплати вартості поставленого газу, оскільки порядок розрахунків між сторонами за отриманий природний газ окрім укладеного між сторонами договору регулюється також Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року №1082 «Про удосконалення схем розрахунків за використану електроенергію та природний газ», відповідно до якої відповідач у справі не має можливості забезпечити своєчасність надходження коштів від населення, які автоматично зараховуються на рахунки Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». Окрім цього, відповідач зазначає, що у господарського суду міста Києва були достатні підстави для зменшення розміру заявленої до стягнення пені, згідно приписів ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, однак місцевий господарський суд не врахував всіх обставин справи та необґрунтовано відмовив у клопотанні про зменшенні розміру пені, що підлягає стягненню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2014 року апеляційну скаргу б/н від 08.12.2014 року Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні 26.01.2015 року.

23.01.2015 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду Публічне акціонерне товариство «Київенерго» подало додаткові письмові пояснення б/н від 22.01.2015 року (вх. №09-11/982/15 від 23.01.2015 року) до апеляційної скарги, які разом з поданими документами долучені судом до матеріалів справи.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 року у зв'язку з перебуванням судді Сухового В.Г. на лікарняному, розгляд справи призначено у складі колегії суддів: головуючого судді Жук Г.А., суддів - Мальченко А.О., Шапрана В.В.

У судовому засіданні 26.01.2015 року представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Прокурор та представник позивача 2 у судовому засіданні 26.01.2015 року заперечили проти вимог апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Київенерго», просили апеляційний господарський суд рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Міністерство енергетики та вугільної промисловості, позивач 1 у справі, не скористалось правом участі в судовому засіданні, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлене належним чином.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець за договором, позивач 2 у справі) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (покупець за договором, відповідач у справі) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3409-Б0-41 (а.с.19-24 том 1), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1. договору сторонами визначено, що продавець передає покупцеві для теплових мереж КИЇВЕНЕРГО з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 229 863,0 тис. куб. м.

Як передбачено п. 2.1.1 договору обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п. 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання -передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно із п. 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 договору сторонами погоджено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Згідно із п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів та транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

-тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн., ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 гривень.

Пунктом 5.5 договору визначено, що загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 892 967 185,14 грн., ПДВ - 178 594 356,48 грн., разом з ПДВ - 1 071 561 541,52 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В пункті 7.1 договору сторонами визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором.

Згідно п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується у безспірному порядку сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Позовна давність по вимогах щодо стягнення неустойки, пені та штрафу, відсотків річних та інфляційних втрат встановлена тривалістю у п`ять років (п. 9.3. договору).

Згідно із п. 11.1 договору, він набуває чинності з дати підписання уповноваженими представника сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 31.12.2013 року, а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості.

18.05.2013 року сторонами було підписано Додаткову угоду №1 до договору, згідно з п. 1 якої сторони п. 2.1 договору виклали в наступній редакції: «2.1. Продавець передає покупцеві для теплових мереж КИЇВЕНЕРГО з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року газ обсягом до 93 820,0 тис.куб.м.

Продавець передає покупцеві для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з 01 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 152 575,0 тис.куб.м.».

Згідно п. 2 Додаткової угоди сторони внесли зміни до п. 5.5. договору і виклали його в наступній редакції: «5.5. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 957 190 368,10 грн., крім того ПДВ - 191 439 059,20 грн., разом з ПДВ - 1 148 629 427,30 грн.».

18.07.2013 року сторонами було підписано Додаткову угоду №2 до договору, в якій погодили з 01.07.2013 р., що ціна за 1000 куб. м. газу становить 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20 % - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588,54 грн.

11.12.2013 року сторонами було підписано Додаткову угоду №4, згідно п. 1 якої сторони внесли зміни в п. 2.1. договору і виклали його в редакції: «2.1. Продавець передає покупцеві для теплових мереж КИЇВЕНЕРГО з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2013 року газ обсягом до 93 820,0 тис.куб.м.

Продавець передає покупцеві для СВП «Київські теплові мережі» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» з 01 травня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 78 505,0 тис.куб.м.».

З наявних в матеріалах справи актів приймання - передачі природного газу за листопад 2013 року - грудень 2013 р. (а.с. 29-40 том 1) вбачається, що на виконання умов договору позивач - 2 протягом листопада - грудня 2013 року поставив, а відповідач прийняв природний газ обсягом 51 248,706 тис.куб.м. на загальну суму 235 156 532,40 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ, а тому за ним утворилась заборгованість перед позивачем - 2 у розмірі 4 424 937,52 грн.

Належних та допустимих доказів на підтвердження сплати суми боргу відповідачем не надано.

Наявний в матеріалах справи акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.12.2012 року по 31.10.2014 року, який підписаний сторонами договору та скріплений печатками відповідача та позивача 2 (а.с. 210-212 том 1) також свідчить про факт наявності заборгованості у розмірі 4 424 937,52 грн, і визнання відповідачем існування даного боргу.

Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Таким чином, як вірно встановлено місцевим господарським судом, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем - 2 за договором в сумі 4 424 937,52 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк оплати за договором у відповідності до п. 6.1 договору є таким, що настав, а тому висновок господарського суду міста Києва про задоволення позовних вимог в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 4 424 937,52 грн основного боргу є правомірним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи.

Предметом позову у даній справі є також вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 243 112,39 грн пені, 6 012 352,31 грн 3% річних та 47 380 480,82 грн інфляційних втрат, нарахованих у зв'язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань щодо строків оплати спожитого природного газу.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням визначених змістом зобов'язання умов (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений договором або законом строк (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2 договору сторонами передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 умов цього договору покупець зобов'язується у безспірному порядку сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом міста Києва встановлено, матеріалами справи підтверджено і відповідачем не заперечується факт порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого ним у листопаді-грудні 2013 року природного газу.

З огляду на викладене, висновки господарського суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача, передбачених умовами договору пені, нормами чинного законодавства інфляційних втрат та 3% річних є законними та обґрунтованими.

Що стосується доводів відповідача про відсутність його вини у несвоєчасній оплаті природного газу, і як наслідок, відсутність підстав для стягнення заявлених сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, слід зазначити, що за змістом норми ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способами захисту майнового права та інтересу кредитора, а тому ці кошти нараховуються незалежно від наявності вини кредитора, відповідача у справі.

Нормами ст. ст. 629, 525 ЦК України передбачено обов'язковість договору для виконання сторонами і недопущення односторонньої відмови від зобов'язання.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 ГК України ) і сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 ЦК України).

Сторонами п. 6.1. договору передбачено порядок проведення розрахунків за газ, а саме здійснення остаточного розрахунку до 14 числа місяця, наступного за звітним, при цьому умови договору не передбачають залежності строків проведення розрахунків за газ від дій і поведінки третіх осіб (в тому числі від наявності чи відсутності субвенцій з державного бюджету на погашення заборгованості в різниці тарифах, чи від своєчасності надходження коштів безпосередньо від споживачів теплової енергії, на вироблення якої був спожитий природний газ).

Відтак, обставини на які посилається апелянт не можуть бути підставами для звільнення його від передбаченої умовами договору і нормами чинного законодавства відповідальності за порушення договірних зобов'язань.

Перевіривши здійснений розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних Київський апеляційний господарський суд погоджується з арифметичною вірністю розрахунку цих сум, та вважає висновок суду про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 18 243 112,39 грн пені, 6 012 352,31 грн 3% річних та 47 380 480,82 грн інфляційних втрат, законним та обґрунтованим.

Одночасно, колегія суддів погоджується з відмовою місцевого господарського суду у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованих позивачем пені, інфляційних втрат та річних судом, виходячи з наступного.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Таке ж право господарського суду передбачено п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, де зазначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З вищевикладеного вбачається, що зменшувати розмір штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках. Окрім цього, як правильно встановлено місцевим господарським судом і передбачено п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд має право зменшувати виключно розмір неустойки (тобто штрафних санкцій), оскільки інфляційні нарахування та 3% річних не є господарськими (штрафними) санкціями, а спеціальними правовими наслідками прострочення виконання грошових зобов'язань, то господарський суд правомірно стягнув з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань у розмірі заявленому позивачем.

Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено існування підстав та винятковості випадку для реалізації судом права на зменшення розміру пені, факту неспіврозмірності пені у розмірі 18 243 112,39 грн, умови щодо нарахування якої обумовлено сторонами у п. 7.2 договору, а посилання на відсутність вини у простроченні оплати вартості поставленого газу як на підставу для зменшення розміру пені не заслуговують на увагу, з тих підстав що наведені колегією суддів вище.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу б/н від 08.12.2014 року Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №910/21434/14 залишити без змін.

3. Справу №910/21434/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.В. Шапран