РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015Справа №910/29313/14
За позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"

про стягнення 4 005,50 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Гоголь О.Я.(дов. від 02.12.2014)

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі - страховик, позивач) звернулось до господарського суду м. Києва із позовом до відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 4 005,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України в межах виплаченого відшкодування право зворотної вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач як страховик цивільної відповідальності винної у ДТП особи. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов"язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов"язку здійснити регресну виплату.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №910/29313/14 та призначено до розгляду на 15.01.2015.

Представник відповідача в судове засідання 15.01.2015 не з'явився, але подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю.

В судове засідання 15.01.2015 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 05.02.2015.

В судове засідання 05.02.2015 прибув представник позивача, дав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 05.02.2015 вдруге не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Ухвала суду від 31.12.2014 отримана відповідачем 26.01.2015, що підтверджується відміткою на звороті ухвали та повідомленням про вручення поштового відправлення № 02 1 (в матеріалах справи).

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

22.10.2011 між ПрАТ СК "АХА Страхування" (далі - страховик, позивач) та Скидан В.П.(далі - страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № 495а/11/д/км (надалі - "Договір"), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем «Шевроле» реєстраційний номер АН9653ЕН на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

Як свідчать матеріали справи, 14.08.2012 в м. Артемівськ по вул. Ювілейна буд. 22 сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля «Шевроле» реєстраційний номер АН9653ЕН та автомобіля марки «Івеко» реєстраційний номер АН6830МР, а саме: порушення водієм автомобіля «Івеко» реєстраційний номер АН6830МР Правил дорожнього руху України, що спричинило механічні пошкодження автомобілю страхувальника «Шевроле» реєстраційний номер АН9653ЕН.

Факт скоєння ДТП підтверджується Довідкою ДАІ № 9053821 про дорожньо-транспортну пригоду, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Кошелевим А.А. Правил дорожнього руху України, що підтверджується Постановою Краматорського міського суду від 10.09.2012 у справі № 3/0528/1746/2012, відповідно до якої Кошелева А.А. визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

29.08.2012 на підставі заяви страхувальника, страхового акту від 27.08.2012, наряду-замовлення від 20.08.2012, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування здійснив виплату страхувальнику коштів у сумі 4 005,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 41031 від 29.08.2012.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Краматорського міського суду від 10.09.2012 у справі № 3/0528/1746/2012 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль «Івеко» реєстраційний номер АН6830МР, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «Шевроле» реєстраційний номер АН9653ЕН знаходився під керуванням Кошелева А.А.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Отже, вина особи, яка керувала автомобілем автомобіль «Івеко» реєстраційний номер АН6830МР встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації «Івеко» реєстраційний номер АН6830МР, застрахована у відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5440023, що підтверджується довідкою МТСБУ № 7/2-28/1231 від 16.01.2015.

Вказаним договором (поліс № АВ/5440023) передбачено, що франшиза становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 наведеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом ст. 34 вказаного Закону розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром, визнання яких містяться в п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.01.1998 р. №8 та Положенні щодо укладення угоди на проведення експертної оцінки майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 08.01.1998 №16.

Таким чином, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу є висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб'єкт оціночної діяльності або аварійний комісар).

В матеріалах справи наявні наряд-замовлення від 20.08.2012 та ремонтна калькуляція від 21.08.2012, згідно яких вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шевроле» реєстраційний номер АН9653ЕН складає 4 495,81 грн.

Нормою ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу складає 4 495,81 грн. та позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 4 005,50 грн.

Згідно з пунктом 37.1 статті 37 вказаного Закону (в редакції, чинній на момент направлення заяви) виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 90 днів з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів.

Представник відповідача заперечував проти позову, посилаючись на те, що попередній кредитор в порушення п.п. 37.1.4 та 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не звертався до HACK «Оранта» з заявою про страхове відшкодування впродовж одного року, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, тому позивач як новий кредитор, до якого перейшло право вимоги страхового відшкодування в обсязі і на умовах, які були у первісного кредитора, не має права на отримання страхового відшкодування.

Проте суд не погоджується з такою позицією відповідача у зв'язку з наступним:

В силу приписів статті 993 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про страхування", до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У відповідності до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За приписами пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

У відповідності до пункту 36.4. статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є саме відповідач.

При цьому слід враховувати, що страховик отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Таке право страховика, враховуючи висновок, наведений у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002, може бути реалізоване шляхом подання відповідного позову до суду.

Правова позиція з вказаного питання викладена в постанові Верховного Суду України від 28.08.2012 № 3-38гс12 у справі № 23/279, яка в силу статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, посилання відповідача на приписи підпункту 37.1.4. пункту 37.1. статті 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно з яким неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування за цим Законом, суд вважає безпідставним, оскільки право особи на звернення до суду за захистом порушеного права або охоронюваного законом інтересу не може бути обмежене законом та іншими нормативно-правовими актами.

Дана правова позиція узгоджується з позицією ВГСУ викладеною у постанові від 24.03.2014 по справі № 19632/13.

Суд не приймає також твердження відповідача про те, що здійснена позивачем виплата не є страховим відшкодуванням за договором та не породжує набуття позивачем права на регресну вимогу, так як ПАТ "СК "АХА Страхування" за умов відсутності укладення додаткової угоди до договору страхування здійснило виплату грошових коштів на користь страхувальника, а не вигодонабувача, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або 5 іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" можливе неналежне виконання страховиком зобов'язань за договором майнового страхування, зокрема, шляхом здійснення виплати страхового відшкодування страхувальнику замість вигодонабувача, не звільняє відповідальну особу від виконання регресного зобов'язання (в розмірі відшкодування, що перевищує ліміт відповідальності страховика), яке в даному випадку виникло у відповідача перед позивачем.

Адже, в розумінні ст.993 ЦК України достатньою правовою підставою для виникнення регресних правовідносин та набуття позивачем права регресної вимоги до відповідача, як відповідальної особи, є факт одержання суми страхового відшкодування страхувальником або ж іншою особою (вигодонабувачем тощо). Факт виплати страхового відшкодування на користь страхувальника встановлено судом та сторонами не заперечується, в зв'язку з чим право регресної вимоги перейшло до позивача.

В даній правовій ситуації мала місце виплата страхового відшкодування не сторонній особі, а на користь страхувальника, як учасника страхових правовідносин. Тобто позивач виконав свої зобов'язання в межах, встановлених актом цивільного законодавства (ст.ст.979.993 ЦК України), що узгоджується з приписами ч.1 ст.14 цього Кодексу, згідно яких цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

В свою чергу, якщо вигодонабувач вважає порушеними свої права чи інтереси внаслідок неналежного виконання страховиком (позивачем) умов договору страхування, а саме внаслідок перерахування суми страхового відшкодування страхувальнику без укладення додаткової угоди до цього договору, то він (вигодонабувач) не позбавлений можливості самостійно звернутися до господарського суду за захистом своїх прав чи інтересів.

У відзиві відповідач безпідставно надає оцінку правовідносинам виконання позивачем умов договору страхування, учасником яких він не є, помилково не враховуючи, що, в разі виникнення спору між сторонами даного договору, порушені з цього приводу питання можуть бути лише предметом іншого позовного провадження.

Отже, наявні доводи скаржника щодо порушення страховиком (позивачем) договору страхування, укладеного без участі відповідача, переконливо свідчать про фактичне звернення останнього в інтересах вигодонабувача поза відносинами представництва, що не відповідає приписам ст. 1 ГПК України.

Відтак, як достеменно встановлено судами попередніх інстанцій, позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику, що не суперечить нормам ст.ст.979.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування".

Водночас, позивач не відмовлявся від виплати страхового відшкодування на користь страхувальника, що мав право зробити у разі виникнення сумнівів щодо наявності у останнього прав на отримання страхової виплати за договором страхування.

Викладеним вище спростовуються помилкові посилання відповідача на те, що позивач не набув права на регресну вимогу до відповідача.

Отже, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ст.12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи визначені полісом № АВ/5440023 розміри лімітів відповідальності та франшизи, розмір шкоди, право на зворотну вимогу якої перейшло до позивача, а також розмір вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, відповідач був зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 4 005,50 грн.(з урахуванням 0,00 грн. франшизи за полісом № АВ/5440023).

З матеріалів справи слідує, що позивач з метою отримання коштів від відповідача звернувся до останнього із заявою від 21.01.2013 про виплату страхового відшкодування. Дана претензія із доданими до неї документами, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь позивача. Проте відповідач на момент падання позову платежу в повному обсязі не здійснив.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) за полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути виплачена страховиком (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання вищезазначеної заяви позивача у встановлений пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк суми страхового відшкодування на користь позивача не виплатив.

Відповідно до ст. 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам..

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "АХА Страхування" задовольнити повністю.

2. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (02081, м. Київ, Дарницький район, вул. Здолбунівська, буд. 7Д, ) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, Подільський район, вул. Іллінська, буд. 8, ) суму страхового відшкодування у розмірі 4 005 (вісімнадцять тисяч двісті сім) грн. 50 коп. та судовий збір у розмірі 1 827(одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту рішення: 10.02.2015