ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р. Справа № 917/1761/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,суддя Потапенко В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Третяк К.В.

відповідача - Сенкевич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№4205П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.14 у справі № 917/1761/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів", м.Хорол

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів", м.Хорол

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів"(позивач) звернулося до господарського суду Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів" (відповідач) з однорідними позовними заявами: по справі №917/1761/14; по справі №917/1762/14; по справі №917/1777/14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу господарських будівель від 26.09.2008 року, які судом об'єднанні в одну справу №917/1761/14.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.11.2014р. по справі №917/1761/14 (суддя Тимощенко О.М.) в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу господарських будівель від 26.09.2008року - відмовлено, з посиланням на наступне схвалення договорів купівлі - продажу та їх виконання.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матаріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи при його прийнятті, просить скасувати рішення господарського суду повністю та прийняти нове рішення у справі, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначив, що судом першої інстанції не враховано та не прийнято до уваги доводи і докази позивача про те, що оспорювані договори укладено за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки сторонами не дотримано вимог Закону України "Про акціонерні товариства", посилаючись на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства".

Позивач вважає, що судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі на підставі ст. 79 ГПК України.

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У запереченні вказує на те, що в апеляційній скарзі не зазначено, які саме норми матеріального чи процесуального права порушено господарським судом при прийнятті рішення, що позивач не довів, що при укладанні спірного договору купівлі-продажу від 26.09.08р. порушено вимоги ст.203, 215 ЦК України й ЗУ "Про акціонерні товариства", просив застосувати строк позовної давності, згідно ст.267 ЦК України.

Розпорядженням секретаря третьої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року, в зв'язку з хворобою судді Пушай В.І. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Потапенко В.І., суддя Плужник О.В.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 29.12.2006 року між сторонами укладено договори купівлі-продажу, за якими відповідач продав, а позивач купив у нього: господарські будівлі за адресою: Полтавська обл., Семенівський район, с. Дем'янівка, вул. Калініна, 1а, корпус 3 (а.с.163, том3) будинок відпочинку, який знаходиться за адресою Полтавська обл., Семенівський район, с. Дем'янівка, вул. Калініна, 1а, корпус 1 (а.с.161, том 3.); будинок відпочинку, якій знаходяться за адресою Полтавська обл., Семенівський район, с.Дем'янівка, вул. Калініна, 1а, корпус 2 (а.с.162, том3).

26.09.2008 року вказані вище будинки відпочинку та господарські будівлі уже позивач продав відповідачу за нотаріально посвідченими договорами ( а.с.31-32, том1, 35-36, том 2, 33-34, том 3 ), які позивач і просить суд визнати недійсними.

З боку відповідача у 2008 році договори підписав Гавриленков М.П., як директор ТОВ "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів", при цьому він був також головою наглядової ради та акціонером продавця (позивача) - Відкритого акціонерного товариства "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів", з боку позивача договори купівлі-продажу підписав голова правління позивача Тютюнник В.М.

Згідно п. 9.3.5 Статуту позивача в редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів ( а.с.62-85, том 2) голова правління мав повноваження на укладення цивільно-правових угод з правом одноособового їх підпису. В цьому ж пункті Статуту зазначено, що будь-яка угода, укладена головою правління від імені товариства по розпорядженню рухомим та нерухомим майном без згоди із наглядовою радою або інша угода, укладена на суму, що перевищує встановлений ліміт, без отримання згоди наглядової ради на укладення такої угоди, визнається недійсною та не підлягає виконанню, за виключенням поточних господарських договорів (в тому числі на поставку сировини, допоміжних та таропакувальних матеріалів, компонентів та реалізації готової продукції) необхідних в межах затверджених виробничих програм.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

Правочин це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Як роз'яснив Пленум ВГСУ у п.3.3 Постанови № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України).

Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють). Наприклад, третя особа, укладаючи договір, підписаний керівником господарського товариства, знає про обмеження повноважень цього керівника, оскільки є акціонером товариства і брала участь у загальних зборах, якими затверджено його статут.

Суд першої інстанції не досліджував зазначене питання та не звернув уваги на те,що Гавриленков М.П., підписавший договори як директор ТОВ "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів", при цьому був також головою наглядової ради та акціонером продавця (позивача) - Відкритого акціонерного товариства "Хорольський молококонсервний комбінат дитячих продуктів",

Отже , директору Гавриленкову М.П. було відомо про обмеження повноважень голови правління позивача щодо представництва юридичної особи.

Відповідно до ч.1 статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Суд першої інстанції безпідставно вважав, що дії позивача з виконання спірних договорів (передача майна, прийняття оплати за спірними договорами та ненадання суду доказів її повернення відповідачу) дають підстави вважати правочин схваленим особою, на користь якої його укладено.

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні рішення наглядової ради або зборів товариства відносно укладання зазначених договорів купівлі - продажу або їх схвалення, та безпідставно як доказ наявності схвалення прийняв посилання на п.2 тексту нотаріально посвідчених договорів, в якому зазначено, що продаж вчинений на виконання рішення загальних зборів акціонерів від 17.09.2008 року.

Як свідчать матеріали справи докази проведення загальних зборів акціонерів та зазначене рішення сторони не надали, позивач стверджує, що зазначені загальні збори не проводились.

В зв'язку з чим суд першої інстанції необґрунтовано посилався на положення п. 9.1.4 Статуту позивача в редакції, чинній на час укладення спірних договорів, загальні збори мають право приймати рішення з будь-яких питань, що віднесені до компетенції інших органів товариства, вважаючи загальні збори проведеними.

Таким чином, договори купівлі - продажу укладені з порушенням норм діючого законодавства, а саме особа, яка вчинила правочини, не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, але позов пред'явлений с пропуском позовної давності, про застосування позовної давності відповідач подав заяву.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

До вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, застосовується загальна позовна давність.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У пункті 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України " Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Колегія суддів вважає, що в зв'язку з порушенням норм діючого законодавства при укладанні договорів купівлі - продажу та пропуском позовної давності є підстави для застосування строку позовної давності та відмовлення в задоволенні прозову.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не виконано.

Таким чином, мотиви викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права, та фактичним обставинам справи, а мотиви позивача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 11, 203, 215, 256, 257, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.11.14 у справі № 917/1761/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 09.02.15

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Плужник О.В.