ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

29 січня 2015 р. Справа № 902/1739/14

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства комерційного банк "ПриватБанк", (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50)

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. НОМЕР_1 (21000, АДРЕСА_1)

про стягнення 20519,11 грн.

при секретарі судового засідання Здорик Я.С.

за участю представників:

позивача: Суаляк Є.В. - довіреність №1240-О від 24.04.13;

відповідача: не з'явився;

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство комерційного банк "ПриватБанк" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2388 від 23.12.2004, в розмірі 30762,65 грн., з яких: 7500 грн. - заборгованість за кредитом, 11019,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 12243,54 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Ухвалою суду від 12.12.2014 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/1739/14 та призначено її до розгляду на 15.01.2015 року.

Фіксація судового процесу шляхом звукозапису не здійснюється в зв'язку з неподанням клопотання про застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

Ухвалою суду від 15.01.2015 року розгляд справи відкладено на 29.01.2015 року у зв"язку з неявкою в судове засідання відповідача та неподанням сторонами витребуваних судом доказів.

В судовому засіданні 29.01.2015 року представником позивача подано заяву №б/н від 28.01.2015 року про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2388 від 23.12.2004 в розмірі 20519,11 грн., з яких: 7500,00 грн. - заборгованість за кредитом, 11019,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2000,00 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Відповідно до ст. 22 ГПК України дана заява прийнята судом до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні 29.01.2015 року позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позивних вимог, підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання 29.01.2015 р. повторно не з'явився, документів витребуваних ухвалами суду не надав, причин неявки та неподання доказів не повідомив.

Слід зазначити, що ухвали суду від 12.12.2014р. та 15.01.2015р. надсилались відповідачу рекомендованою поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою вказаною в позовній заяві (21000, АДРЕСА_1), зазначена адреса ідентична тій, що вказана у Спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців № 19916514 станом на 15.01.2015.

Однак ухвала суду від 12.12.2014 року про порушення провадження у справі повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку наступного змісту: "за закінченням терміну зберігання".

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 93 ЦК України, абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" місцезнаходженням юридичної особи - є адреса органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступають від її імені. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом (ч. 4 ст. 89 ЦК України). Отже, місцезнаходженням відповідача є адреса, зазначена у витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.45 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі стосовно місцезнаходження покладається на останню.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали суду від 15.01.2015 року, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

23.12.2004 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір банківського рахунку №2388, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів Національного банку України (далі - НБУ) та умов цього договору; за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 1.1 додатку №7 до договору від 26.02.2007 «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснювати овердрафтове обслуговування клієнта на підставі анкети-заяви на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку клієнта, відкритому банку (надалі - картрахунок), за рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до пункту 1.3 цього додатку, шляхом дебетування картрахунку; при цьому утворюється дебетове сальдо.

В пункті 1.3 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» сторони погодили, що ліміт згідно з цим додатком до даного договору, являє собою суму коштів, у межах якої банк зобов'язується здійснювати оплату платежів довірених осіб клієнта, проведених із використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на його картковому рахунку; ліміт установлюється банком залежно від кількості корпоративних карток, оформлених на довірених осіб клієнта і сумарного розміру бланкових лімітів овердрафтового кредитування, що банк встановлює згідно з Анкетою-Заявою; на момент підписання додатку №7 до договору ліміт складає 7500 грн.

Пунктом 1.4 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» встановлено, що овердрафтове кредитування клієнта здійснюється банком у межах ліміту і терміну, установлених згідно пункту 1.3 цього додатку до договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів; періодом безперервного користування кредитом є період часу, протягом якого безперервно існувало дебетове сальдо на картковому рахунку; початком періоду безперервного користування кредитом вважається перший день, починаючи з якого безперервно існувало дебетове сальдо на картковому рахунку клієнта під час закриття банківського дня; зменшення чи зростання заборгованості за кредитом в цей період не впливають на зміну дати початку періоду безперервного користування кредитом; датою закінчення періоду безперервного користування кредитом вважається день, після закінчення якого на картковому рахунку зафіксоване нульове дебетове сальдо.

Пунктом 1.5 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» передбачено, що клієнт сплачує відсотки за увесь час фактичного користування кредитом згідно п.п. 3.1, 3.2, 3.3 цього додатку до даного договору.

Відповідно до пункту 3.1 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта після закриття банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений у розділі 4 цього додатку до договору.

У відповідності із статтею 212 Цивільного кодексу України у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов'язань з погашення кредиту, передбачених цим Додатком до Договору, клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі подвійної ставки річних інтервалу « 16-30 днів» від суми залишку непогашеної заборгованості (пункт 3.2 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок»).

Відповідно до пункту 3.3 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» сплата відсотків за користування кредитом, розрахованих згідно пунктів 3.1, 3.2 цього додатку до договору, здійснюється в порядку, визначеному в пункті 1.11, 2.3 цього додатку до договору; відсотки, несплачені після закінчення періоду безперервного користування кредитом, вважаються простроченими; сплата відсотків може бути здійснена клієнтом також з інших належних йому рахунків у встановленому законом порядку.

Клієнт здійснює повне погашення кредиту, простроченої дебіторської заборгованості, а також нарахованих і прострочених нарахованих відсотків не пізніше терміну згідно пункту 1.3; погашення кредиту, простроченої заборгованості, а також нарахованих і прострочених нарахованих відсотків може бути здійснене клієнтом також з інших належних йому рахунків відповідно до законодавства в порядку, визначеному пунктами 4 та 2.3 (пункт 1.9 додатку №7 до договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач користувався наданими банком кредитними коштами в межах укладеного договору та додатку №7 до нього.

Однак, в порушення договірних зобов'язань, відповідач не проводив сплату кредиту та процентів за його користування, а тому станом на 20.11.2014р., утворився борг в сумі 7500 грн. - заборгованість по кредиту та 11019,11 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, строк повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами вважається таким, що настав.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості по кредиту та по відсоткам за користування кредитними коштами перед позивачем відповідачем не надано.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позовні вимоги в частині стягнення 7500 грн. заборгованості по кредиту та 11019,11 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню.

Також, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 2000,00 грн пені за період з 10.06.2013 р. по 20.11.2014 р., в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 5.1 Додатку №7 до Договору «Регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок» при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань: зі сплати відсотків за користування кредитом; термінів повернення кредиту й інших витрат клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Таким чином, заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором є правомірним, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою розрахунку пені судом не виявлено помилок, що свідчить про обґрунтованість заявленої до стягнення суми.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та пені.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

29.01.2015 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. НОМЕР_1 (21000, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банк "ПриватБанк", (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) 7500,00 грн. заборгованість за кредитом, 11019,11 грн. - проценти за користування кредитом, 2000,00 грн. пені, 1827,00 грн. - витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 03 лютого 2015 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21000, АДРЕСА_1)