ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"28" січня 2015 р. Справа № 911/5156/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка», м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», смт. Іванків

про стягнення 77650,49 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Сіренко О.Ю., уповноважена, довіреність від 21.03.2014р. № 3-С;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ :

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 01.12.2014р. № 01-12/1 до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», м. Іванків Київської області, в якому просив стягнути з відповідача 77650,49 грн. заборгованості за договором № 151013 на надання послуг автокраном від 15.10.2013р. з яких: 57825,00 грн. залишок основного боргу згідно підписаних обома сторонами Актів здачі-прийняття робіт від 18.10.2013р. № ОУ-330 та від 27.10.2013р. № ОУ-345; 4704,03 грн. пені, 2660,56 грн. процентів річних, 12460,90 грн. інфляційних втрат та покласти на відповідача судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Ухвалою від 03.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/5156/14 та призначено справу до розгляду на 23.12.2014р.

Відповідач у відзиві на позов від 22.12.2014р. проти позову заперечує. Заперечення мотивовані тим, що за умовами укладеного договору вартість послуг (попередня оплата та остаточна вартість) формується на підставі змінних рапортів та сплачується на підставі складеного виконавцем (позивачем) Рахунку-фактури, який позивачем відповідачу наданий не був. За таких обставин, відповідач твердить, що строк виконання зобов'язання з оплати наданих послуг у відповідача не настав.

В судовому засіданні 23.12.2014р. судом у відповідності до частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 20.01.2015р. до 11:30 грн., а потім у зв'язку з наміром сторін врегулювати спір - до 28.01.2015р. до 14 год. 15 хв., про що представникам сторін було повідомлено особисто під розпис.

27.01.2015р. відповідачем подано заяву, в якій відповідач просив припинити провадження у справі в частині 13000,00 основного боргу, оскільки відповідачем частково погашено заборгованість, а саме сплачено платіжними дорученнями від 19.01.2015р. 10000,00 грн. та від 23.01.2015р. ще 3000,00 грн.

28.01.2015р. позивачем подано заяву від 28.01.2015р. № 28-01 про зменшення позовних вимог, в якій позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, у зв'язку із частковою оплатою відповідачем основної заборгованості, просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 44825,00 грн., 4704,03 грн. пені, 12460,90 грн. інфляційних втрат та 2660,56 грн. процентів річних, всього 64650,49 грн., та покласти на відповідача судовий збір.

Розглянувши подану позивачем заяву від 28.01.2015р. № 28-01, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані в будь-який момент до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 28.01.2015р. №28-01 товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка» про зменшення позовних вимог, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, не змінює періоду нарахування пені, інфляційних втрат та річних а лише зменшує суму позову в частині основного боргу у зв'язку із його частковою оплатою. За таких обставин суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 28.01.2015р. №28-01 товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка» про стягнення з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Біогазенерго" 44825,00 грн. основного боргу, 4704,03 грн. пені, 12460,90 грн. інфляційних втрат та 2660,56 грн. процентів річних, всього 64650,49 грн., та судового збору.

В судове засідання 28.01.2015р. представник відповідача, який належним чином повідомлений про дату та час судового засідання особисто під розпис, не з'явився. Справа розглянута, відповідно до права господарського суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення по суті.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка», м. Київ (далі по тексту - ТОВ «Прімекс-Ніка») до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», м. Іванків Київської області (далі по тексту - ТОВ «Біогазенерго»), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 15.10.2013р. між ТОВ «Прімекс-Ніка» (виконавець) та ТОВ «Біогазенерго» (замовник) Договір № 151013 про надання послуг автокраном (далі - Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати замовнику послуги автокранами на об'єктах замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги. Згідно умов Договору:

- попередня оплата послуги сплачується замовником на підставі рахунку-фактури, складеного виконавцем, не пізніше 5 банківських днів до початку надання замовлених послуг; остаточна вартість послуги формується виконавцем на підставі всіх змінних рапортів, на підставі рахунку-фактури, складеної виконавцем, перерахунок залишкової вартості послуг здійснюється протягом 10 банківських днів з дня підписання двостороннього Акту здачі-приймання наданих послуг (пункти 2.1, 2.2 Договору);

- виконавець виділяє необхідну кількість кранів, забезпечує їх паливно-мастильними матеріалами та необхідною кількістю спеціалістів, надає послуги в повному обсязі та якісно та надає замовнику довідки (рапорти), необхідні для обліку, а після завершення надання послуг надає замовнику Акт здачі-приймання наданих послуг із зазначенням наданих послуг та їх вартості (пункти 3.1, 4.2 Договору);

- замовник зобов'язаний підписати рапорти та Акти передачі-приймання протягом 3 робочих днів або в цей же термін направити виконавцю мотивовану відмову. В разі не підписання у встановлений строк рапортів та актів, послуги вважаються наданими виконавцем, прийнятими замовником та підлягають оплаті (пункти 4.3, 4.4 Договору);

- за порушення строків оплати послуг замовник сплачує борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 проценти річних, а також сплачує на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення виконання (пункти 5.2, 5.3 Договору).

Згідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За правовим змістом відносини сторін є змішаним договором, який містить елементи договорів підряду та надання послуг.

Згідно визначенням ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. За частиною 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно повинно бути виконано у цей строк. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 ГК України.

Позивач на виконання своїх зобов'язань за Договором надав відповідачу обумовлені Договором послуги в обсягах та у порядку, погодженому відповідачем, на суму 159700,00 грн. про що свідчать залучені до матеріалів справи копії підписаних обома сторонами та скріплених печатками обох сторін Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме:

- від 18.10.2013р. № ОУ-330 на суму 12000,00 грн. (без ПДВ);

- від 27.10.2013р. № ОУ-345 на суму 147700,00 грн. (без ПДВ);

Зазначені послуги прийняті відповідачем без зауважень, про що відзначено в кожному акті.

Відповідно до частини 1 ст. 854 ЦК України замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи. Відповідно до частини 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Пунктом 2.2 Договору сторони передбачили, що замовник оплачує остаточну вартість послуги протягом 10 банківських днів з дня підписання Акту здачі-приймання наданих послуг.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на день звернення позивача до суду з позовом відповідач за надані послуги з позивачем розрахувався частково, сплативши всього 101875,00 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи банківські виписки по рахунку позивача, а саме сплатив:

платіжним дорученням від 08.01.2014р. № 391 суму 100000,00 грн.;

платіжним дорученням від 21.11.2014р. 31269 суму 1875,00 грн.

Посилання відповідача на те, що передбачені Договором рахунки-фактури, на підставі яких має бути здійснена оплата, позивачем відповідачу не надані, що свідчить про відсутність обов'язку сплачувати за надані послуги та передчасність позову, судом відхиляються.

По-перше, відповідно до умов договору Довідки (рапорти) та рахунки є підставою для складення Акту здачі-приймання наданих послуг (пункт 3.1.4, розділ 4 Договору), який в силу пунктів 2.2, 4.2, 4.4 є підставою для оплати, в разі якщо протягом трьох робочих днів замовником не надано мотивованої відмови від його підписання. По-друге, рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документу, визначеним Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки ним не фіксується господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку-фактури не належить до типових форм, що затверджуються Держкомстатом. Зазначена позиція викладена також в листах Мінфіну від 27.11.2006р. № 31-34000-20-23/25136, від 30.05.2011р. № 31-08410-07-27/13794.

За таких обставин станом на день звернення позивача з позовом до суду встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання перед позивачем за договором №151013 на надання послуг автокраном від 15.10.2013р., який полягає у несплаті позивачу коштів в сумі 57825,00 грн. у строк, встановлений пунктом 2.2 Договору, тобто до 01.11.2013р. за Актом від 18.10.2013р. № ОУ-330 та до 08.11.2013р. за Актом від 27.10.2013р. № ОУ-345.

Разом із тим, після порушення провадження у справі відповідачем додатково сплачено позивачу 13000,00 грн., про що свідчать залучені до матеріалів справи платіжні доручення, а саме: від 19.01.2015р. № 1539 на суму 10000,00 грн. та від 23.01.2015р. № 1572 на суму 3000,00 грн., та сторонами не заперечується.

За таких обставин суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості обґрунтованими, законними, такими, що підтверджуються дійсними обставинами та матеріалами справи та задовольняє вимогу про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 159700,00 - 101 875,00 - 13000,00 = 44825,00 грн. повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 4704,03 грн., розраховану по Акту № ОУ-345 від 27.10.2013р. виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу за період по 08.07.2014р.

Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором терміну оплати (по кожному акту окремо, тобто з 02.11.2013р. по Акту від 18.10.2013р. № ОУ-330 та з 09.11.2013р. по Акту від 27.10.2013р. № ОУ-345), та припинитися або в день виконання грошового зобов'язання (по Акту від 18.10.2013р. № ОУ-330 заборгованість була погашена 08.01.2014р.) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати (09.05.2014р. по Акту від 27.10.2013р. № ОУ-345).

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

підставаСтрок оплатиФактично сплачено, грн. Дата оплатиОсновний борг, грн. Період простроченняПеня, грн.
Акт № ОУ-330 від 18.10.2013р.01.11.13 12000,0002.11.13 - 07.01.14286,36
12000,0008.01.140
Акт № ОУ-345 від 27.10.2013р.08.11.13 147700,0009.11.13 - 07.01.143156,33
88000,0008.01.1459700,0008.01 - 09.05.14.2839,43
1875,0021.11.1457825,00
10000,0019.01.1547825,00
3000,0023.01.1544825,00
Всього 44825,00 6282,12
судом встановлено, що належна до стягнення з відповідача на користь позивача пеня складає 6282,12 грн., в тому числі по Акту № ОУ-345 5995,76 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відповідно вимога позивача про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню повністю в заявленій сумі 4704,03 грн.

Крім того, у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 12460,90 грн., розраховані за період з 04.11.2013р. по 31.10.2014р., та три проценти річних в сумі 2660,56 грн., розраховані за період з 04.11.2013р. по 01.12.2014р. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

підставаСтрок оплатиФактично сплачено, грн. Основний борг, грн. Період прострочення3% річних, грн. Інфляційні втрати, грн.
Акт № ОУ-330 від 18.10.2013р.01.11.13 12000,00 04.11.13 - 08.11.134.930
Акт № ОУ-345 від 27.10.2013р.08.11.13 159700,0009.11.13 - 07.01.14 787,561117,90
08.01.14100000,0059700,0008.01. - 31.10.141457,3311343,00
01.11 - 20.11.1498,14
21.11.141875,0057825,0021.11.14 - 01.12.1452,28
19.01.1510000,0047825,00
23.01.153000,0044825,00
Всього 44825,00 2400,2412460,90
судом встановлено, що за заявлений позивачем період з 04.11.2013р. по 31.10.2014р. належні до стягнення з відповідача інфляційні втрати складають 12460,90 грн., за заявлений позивачем період з 04.11.2013р. по 01.12.2014р. проценти річних складають 2400,24 грн.

При цьому суд звертає увагу на те, що оплата відповідачем частини заборгованості в сумі 13000,00 грн. після порушення провадження у справі на розрахунок процентів річних, інфляційних втрат та пені не впливає, оскільки оплата здійснена поза межами періоду, за який заявлено до стягнення пеню, річні та інфляційні.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка» частково, приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» заборгованості в сумі 64390,17 грн., яка складається з 44825,00 грн. основного боргу, 4704,03 грн. пені, 2400,24 грн. процентів річних та 12460,90 грн. інфляційних втрат. Оскільки спір виник в результаті неправомірних дій відповідача, який прострочив грошове зобов'язання, що призвело до необхідності позивачу звертатися за судовим захистом, суд, у відповідності до частини другої статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 16, 179, частиною 1 ст. 509, частиною 1 ст. 530, ст. 526, частиною 1 ст. 546, ст.ст. 547, 549, ст. 610, частиною 1 ст. 612, частиною 2 ст. 614, ст.ст. 627, 628, 629, 837 частиною 1 ст. 854, частиною 1 ст. 901, частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, ст. 193, частинами 6 ст. 231, частиною 6 ст. 232, частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (07201, Київська обл., Іванківський район, смт. Іванків, вул. Розважівська, буд. 192, ідентифікаційний код 33593431)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Прімекс-Ніка» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 17, ідентифікаційний код 30521888)

44825,00 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот двадцять п'ять гривень нуль копійок) заборгованості,

4704,03 грн. (чотири тисячі чотири гривні три копійки) пені,

2400,24 грн. (дві тисячі чотириста гривень, двадцять чотири копійки) процентів річних;

12460,90 грн. (дванадцять тисяч чотириста шістдесят гривень дев'яносто копійок) інфляційних втрат;

1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять сім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 30.01.2015р.