ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р.Справа № 922/3579/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ
до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків
про стягнення заборгованості у розмірі 2883329,58 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Старчик А.А., за довіреністю №14-90 від 18.04.2014 року,

відповідача - Радигін Є.С., за довіреністю від 01.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків про стягнення з останнього суму на який збільшився борг в наслідок інфляційних процесів в розмірі 2 050 651,23 грн. та 3 % річних в розмірі 832 678,35 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання покладених на відповідача обов'язків за Договором №11/2453/11 від 30.09.2011 року, в частині повної та своєчасної оплати за поставлений відповідачу природний газ на загальну суму 16 769 932,58 грн., з урахуванням чого та враховуючи приписи ст.ст. 526, 611, 625 Цивільного кодексу України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заявлену суму позову та судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.08.2014 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2014 по справі № 922/3579/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ до Харківського обласного КП "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків про стягнення заборгованості у розмірі 2883329,58 грн. було призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідницькому експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Харківській області та провадження у справі зупинено.

До господарського суду Харківської області 12.01.2015 року супровідним листом (вх. № 6138) надійшли матеріали справи № 922/3579/14, висновок експерта № 129 від 30.12.2014 року та додатково отримані матеріали в 4 томах.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2015 року було провадження у справі № 922/3579/14 поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 02.02.2015 р. о 11:45 год.

27.01.2014 року до господарського суду Харківської області від представника відповідача надійшло уточнення до відзиву на позовну заяву (вх. № 3033), відповідно до якого останній просить суд в частині стягнення інфляційних збитків в розмірі 1 273 150,32 грн. та 3% річних в розмірі 505117,62 грн. відмовити та відстрочити виконання рішення суду по даній справі до 01.10.2015 року.

Надані відповідачем уточнення до відзиву на позовну заяву були прийняті судом до розгляду, досліджені та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 02.02.2015 року було оголошено перерву до 03.02.2015 року до 12:45 год.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача суму на який збільшився борг в наслідок інфляційних процесів в розмірі 2 050 651,23 грн. та 3 % річних в розмірі 832 678,35 грн. Стосовно заявленого клопотання відповідача про надання останньому відстрочки виконання рішення суду строком до 01.10.2015 року, зазначив, що він не заперечує, але не на 8 місяців. Надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечує частково, з підстав викладених у наданих уточненнях до відзиву на позовні заяву та просив суд в частині стягнення інфляційних збитків в розмірі 1 273 150,32 грн. та 3% річних в розмірі 505117,62 грн. відмовити та відстрочити виконання рішення суду по даній справі до 01.10.2015 року.

Розглянувши матеріали даної справи, суд зазначає, що ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2014 по справі № 922/3579/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" м. Київ до Харківського обласного КП "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків про стягнення заборгованості у розмірі 2883329,58 грн. було призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Науково-дослідницькому експертно-криміналістичному центру ГУМВС України в Харківській області та провадження у справі зупинено.

Науково-дослідницьким експертно-криміналістичним центром ГУМВС України в Харківській області було надано висновок експерта за № 129 від 30.12.2014 року.

Разом з тим, експертною установою було надано не лише висновок експерта , а й додатково зібрані (отримані експертом) матеріали в кількості 4 томах.

Так, пунктом 11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 року № 4, згідно з пунктом 2.3.2 Інструкції експерту заборонено самостійно збирати матеріали, які підлягають дослідженню, а також вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно.

У господарському судочинстві до таких матеріалів відносяться речові та письмові докази. Отже, судового експерта не наділено повноваженнями для пошуку та витребування речових або письмових доказів. Винятком є випадки, коли у процесі дослідження наданого у встановленому порядку для проведення експертизи об'єкта експерт виявляє інші об'єкти, стосовно яких йому не були поставлені питання або дослідження яких відноситься до компетенції експертів іншої спеціальності (спеціальностей): у такому випадку експерт вправі зафіксувати ці об'єкти, відокремити їх від основного об'єкта (якщо це не пов'язано з пошкодженням або знищенням об'єкта), описати їх у висновку та приєднати їх до матеріалів експертизи.

У разі коли для вирішення поставлених перед експертом питань йому необхідні додаткові матеріали (документи, зразки тощо) він з огляду на положення частини четвертої статті 31 ГПК вправі просити господарський суд про їх надання. Водночас законом не передбачено повноважень судового експерта щодо витребування та одержання додаткових матеріалів безпосередньо від учасників судового процесу. Тому господарський суд не може покладати на останніх обов'язок надавати додаткові матеріали безпосередньо експертові на його вимогу.

Клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів розглядається господарським судом після поновлення провадження у справі; за необхідності для розгляду такого клопотання суд може витребувати матеріали справи з експертної установи, а також повідомити учасників судового процесу про час і місце проведення відповідного судового засідання. Після розгляду клопотання провадження у справі знову зупиняється, а матеріали справи, якщо вони витребувалися судом, надсилаються до експертної установи. При цьому господарським судам слід мати на увазі можливість настання передбачених пунктами 1.13 і 4.9 Інструкції наслідків у вигляді повернення матеріалів справи суду, який призначив експертизу, або повідомлення експертом суду про неможливість надання висновку.

Разом з тим, судовий експерт Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області до господарського суду Харківської області не звертався до господарського суду з відповідним клопотанням про надання додаткових матеріалів, натомість останнім були вказані документи в кількості 4-ох томах зібрані самостійно, що в свою чергу суперечить вказаним вище положенням Закону.

Так, п. 18. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012 року № 4, передбачено, що у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Так, при дослідженні наданого судовим експертом Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру ГУМВС України в Харківській області висновку, судом встановлено, що останнім не було додержано вимоги чинного законодавства в процесі проведенні судової експертизи, а тому наданий до суду висновок не може вважатися висновком судового експерта в розумінні частини першої статті 42 ГПК України та не приймається судом, в якості належного та допустимого доказу у справі, а тому не береться судом до уваги.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також з огляду на те, сторони були попередженні про розгляд справи за наявними матеріалами у разі їх нез'явлення в засідання суду, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення присутніх представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд, виходить з наступного.

30 вересня 2011 року між НАК "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Харківським обласним КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідач, покупець) був укладений договір №14/2453/11 на купівлю - продаж природного газу.

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у IV кварталі 2011 року та в 2012 році імпортований природний газ (надалі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а Покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

На виконання умов Договору позивач поставив з жовтня 2011 року по грудень 2011 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 16 769 932,58 грн., що підтверджуються актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2011 року, від 31.10.2011 року, від 30.11.2011 року та від 31.12.2011 року (арк.с. 22-24).

Відповідно до п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як встановлено судом, 11.12.2014 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації та Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, було укладено договір №1202/30.

10.12.2014 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації та Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, було укладено договір №1163/30.

26.12.2014 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації та Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, було укладено договір №1638/30.

Так, Розділом 1 вказаних договорів передбачено, що предметом останніх є організація взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ "Про державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості в різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися. Органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою КМУ від 29.01.2014 року №30.

Відповідно до п. 7 Договору №1202/30 від 11.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків, Харківське обласне КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 2 680 875,73 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 30.09.2011 року №14/2453/11, в тому числі ПДВ 20% в частині вартості транспортування природного газу.

Відповідно до п. 7 Договору №1163/30 від 10.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків, Харківське обласне КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 2 397 297,20 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 30.09.2011 року №14/2453/11, в тому числі ПДВ 20% в частині вартості транспортування природного газу.

Відповідно до п. 7 Договору №1638/30 від 26.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків, Харківське обласне КП "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 5 000 000,00 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 30.09.2011 року №14/2453/11, в тому числі податок на додану вартість 20 % в частині вартості транспортування природного газу.

Відповідно до п. 2 ст. 10 вказаних Договорів №1202/30 від 11.12.2014 року, №1163/30 від 10.12.2014 року, №1638/30 від 26.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Крім того, у п. 15 вказаних Договорів №1202/30 від 11.12.2014 року, №1163/30 від 10.12.2014 року, №1638/30 від 26.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків сторони визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Також, суд бере до уваги правову позицію Верховного суду України по подібним спорам (по справам №5011-1/11043-2012-42/528-2012 від 9.09.2014 року, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-35/1533-2012-19/522-2012) при розгляді яких Верховний суд України вказав на наступне: уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу потягло відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором поставки природного газу та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, для застосування санкцій, передбачених договором поставки природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточний розрахунок з позивачем за договором купівлі-продажу природного газу №14/2453/11 від 30.09.2011 року на загальну суму 10 078 172,93 грн., про що свідчить платіжні доручення № 151 від 16.12.2014 року, № 152 від 16.12.2014 року, № 153 від 16.12.2014 року, був проведений на підставі вказаних Договорів №1202/30 від 11.12.2014 року, №1163/30 від 10.12.2014 року, №1638/30 від 26.12.2014 року про організацію взаєморозрахунків.

Тобто, вказаний розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями частин 1, 7 статті 193 Господарського кодексу України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Порушенням зобов'язання, згідно статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З приписи цієї статті Кодексу встановлюють право кредитора вимагати з боржника стягнення інфляційних витрат, як збільшення суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України та 3% річних, як плату за користування боржником його грошовими коштами, саме за увесь період прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіряючи правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат, судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" при нарахуванні зазначених сум для розрахунку інфляційного відшкодування визначило період з грудня 2012 року по червень 2014 року, суд встановив, що період нарахування інфляційних втрат не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, оскільки неправомірно є скороченим з метою штучного завищення розміру інфляційних втрат.

Так, позивачем не враховано індекс інфляції за кожний місяць періоду прострочення платежу, в тому числі і від'ємний (дефляцію).

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок повинен здійснюватись з січня 2012 року по червень 2014 року, тобто з моменту виникнення заборгованості та з урахуванням Договорів про організацію взаєморозрахунків №1202/30 від 11.12.2014 року, №1163/30 від 10.12.2014 року, №1638/30 від 26.12.2014 року, тобто на суму 6 533 315,03 грн.

А відтак, судом встановлено, що задоволенню позовні вимоги в частині стягнення суми інфляційних втрат лише в розмірі 777 039,62 грн., в частині інфляційних втрат в розмірі 1 273 611,61 грн. слід відмовити.

Перевіривши правильність нарахування 3% річних, судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок 3% річних (арк.с. 10 - 11) здійснений без урахування Договорів про організацію взаєморозрахунків №1202/30 від 11.12.2014 року, №1163/30 від 10.12.2014 року, №1638/30 від 26.12.2014 року, а тому розрахований не вірно, з урахуванням чого, суд зазначає, що вказане нарахування повинно було здійснюватись за період з 16.11.2012 року по 18.07.2014 року та на суму 6 533 315,03 грн., а від так, задоволенню підлягає 3% річних в розмірі 326 957,72 грн., в частині стягнення 3% річних в розмірі 505 720,63 грн. суд відмовляє.

Суд, дослідивши матеріали справи та клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду до 01.10.2015 року, зазначає наступне.

П. п.7.1., 7.1.1., 7.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9, передбачено, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Так, відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Судом встановлено, що Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків знаходиться у тяжкому фінансовому стані та є комунальним підприємством, що фінансується з Державного бюджету України, з урахуванням чого, суд приходить до висновку, про наявності виняткових випадків та обставини, які ускладнюють чи роблять неможливим виконання прийнятого рішення. На підставі вказаного, суд частково задовольняє вказане клопотання відповідача та відстрочує виконання рішення строком до 01.06.2015 року.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги у даній справі задоволені частково, господарський суд покладає судові витрати на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського кодексу України, ст. 526, 530, 610, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території" (61022, м. Харків, майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під., 5 пов., ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) 3 % річних в розмірі 326 957, 72 грн., інфляційні нарахування в розмірі 777 039,62 грн. та суму судового збору в розмірі 22 079,95 грн.

Відстрочити виконання рішення суду до 01.06.2015 року.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3 % річних в розмірі 505 720,63 грн., інфляційні нарахування в розмірі 1 273 611,61 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 06.02.2015 р.

Суддя А.М. Буракова

922/3579/14