РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа № 924/1300/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Гудак А.В.

Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача - Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" на рішення господарського суду Хмельницької області від 12.11.14 р. у справі № 924/1300/14

за позовом Прокурора Летичівського району в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до відповідача Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів"

про зобов'язання Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" застрахувати предмет лізингу за договором фінансового лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р.;

про стягнення 25 064,64 грн. - 4 % штрафу.

за участю представників сторін:

від позивача: Куляша О.І. - юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні взяв участь старший прокурор відділу представництва інтересів громадян і держави в судах прокуратури Рівненської області Грицак А.В.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 12.11.2014 р. у справі № 924/1300/14 (суддя Димбовський В.В.) частково задоволено позов прокурора Летичівського району в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів"; стягнуто з відповідача на користь позивача 25 064,64 грн. - 4 % штрафу; стягнуто з відповідача в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 3 045,00 грн.; у частині позовних вимог про зобов'язання Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" застрахувати предмет лізингу за договором прямого лізингу № 22-13-7пл-стз/86 від 14.02.2013 р. провадження у справі припинено. При прийняті рішення суд виходив з того, що у договорі лізингу сторони передбачили відповідальність відповідача у випадку порушення умов, що стосуються страхування предмета лізингу; в обґрунтування усного клопотання про зменшення розміру штрафу, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б могли бути підставою для зменшення розміру штрафу; після порушення провадження у справі відповідач застрахував предмет лізингу.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Нафтостиль Летичів" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 12.11.2014 р. у справі № 924/1300/14 скасувати повністю, а позов прокурора залишити без розгляду, посилаючись на те, що суд приймаючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права. Позов прокурора Летичівського району поданий в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "НАК "Украгролізинг". Згідно норм чинного законодавства прокурор самостійно обґрунтовує у позовній заяві необхідність захисту інтересів держави та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. НАК "Украгролізинг" є самостійним господарюючим суб'єктом, управління господарською діяльністю здійснює через свої органи та посадові особи у порядку, визначеному статтями 41-49 Закону України "Про господарські товариства", і не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування. Прокурором фактично подано позов в інтересах та в особі НАК "Украгролізинг", яка не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, наділеним повноваженнями виконавчої влади, а є окремим господарюючим суб'єктом, що пов'язаний з відповідачем відносинами зобов'язального характеру та яке підпорядковане КМУ, що суперечить чинному законодавству. Згідно Статуту позивача, Порядку використання коштів Державного бюджету України, що спрямовується на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу та заходи по операціях фінансового лізингу, № 1904, Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" державні інтереси в даному випадку можуть збігатися з інтересами НАК "Украгролізинг" лише щодо своєчасної та належної сплати лізингоодержувачами лізингових платежів в частині відшкодування вартості техніки, оскільки вони є джерелом поповнення Державного бюджету України. Всі інші грошові кошти, отримані НАК "Украгролізинг" за договорами фінансового лізингу, зокрема, в тому числі за невиконання зобов'язання застрахувати предмет лізингу, використовуються компанією на власний розсуд та не є джерелом поповнення Державного бюджету України, а отже їх несплата або несвоєчасна сплата лізингоодержувачем не порушує та не створює загрозу порушення інтересів держави. Враховуючи відсутність в предметі спору інтересів держави та відсутність у прокурора права подавати позови в інтересах підприємств, установ та організацій, незалежно від їх підпорядкування і форм власності, а також відсутність в НАК "Украгролізинг" статусу органу державної влади або місцевого самоврядування, позовна заява про зобов'язання застрахувати предмет лізингу за договором фінансового лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. та стягнення штрафу за невиконання зобов'язання застрахувати предмет лізингу за вказаним договором в інтересах держави в особі НАК "Украгролізинг" подана прокурором безпідставно та незаконно. Порушення провадження у даній справі, розгляд її по суті та винесення рішення є безпідставним, незаконним та таким, що порушує норми матеріального та процесуального права.

Прокурор Летичівського району у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Хмельницької області від 12.11.2014 р. у справі № 924/1300/14 залишити в силі, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" - без задоволення, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Згідно Статуту Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг", затвердженого постановою КМУ від 11.04.2001 р. № 354, Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" утворене державою в особі КМУ на виконання Указу Президента від 23.02.2001 р № 111 "Про додаткові заходи щодо дальшого розвитку лізингу в аграрному секторі економіки". Засновником та єдиним акціонером "Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" є держава в особі Кабінету Міністрів України. На виконання покладених на компанію завдань згідно Статуту та згідно Порядку використання коштів Державного бюджету України, що спрямовується на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу та заходи по операціях фінансового лізингу № 1904 між компанією ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" та Приватним підприємством "Нафтостиль Летичів" укладено договір фінансового лізингу. Інтереси держави та компанії у правовідносинах щодо виконання договору купівлі-продажу збігаються повністю. Враховуючи, що власником Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" є держава в особі Кабінету Міністрів України, керуючись статтею 121 Конституції України, статями 20, 36-1 "Про прокуратуру" позовна заява до господарського суду Хмельницької області в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" про спонукання ПП "Нафтостиль Летичів" виконати зобов'язання (застрахувати предмет лізингу) за договором фінансового лізингу та стягнення штрафу подана районною прокуратурою правомірно.

Позивач - Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується із висновками відповідача викладеними у ній та просить рішення господарського суду Хмельницької області від 12.11.2014 р. у справі № 924/1300/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" - без задоволення. НАК "Украгролізинг" утворена відповідно до постанови КМУ від 11.04.2001 р. № 354. Компанія є державним публічним акціонерним товариством (пункт 2 загальної частини Статуту). Засновником компанії є держава в особі КМУ, який здійснює повноваження щодо управління корпоративними правами компанії. Єдиним акціонером компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України. Головною метою діяльності компанії є сприяння реалізації державної політики в сфері агропромислового комплексу, забезпечення ефективного функціонування і розвитку шляхом передачі товаровиробникам на умовах лізингу технічних засобів для зазначеного комплексу. НАК "Украгролізинг" на 100 % відсотків є державною власністю. Згідно норм Конституції України та Закону України "Про прокуратуру" обираючи форму представництва, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту. Конституційним Судом України в рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 р. роз'яснено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Прокурором було правомірно визначено наявність в діях відповідача порушень інтересів держави та заявлено позов в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг". Посилання відповідача на те, що страхування лізингової (сільськогосподарської) техніки не є обов'язковим в розумінні ЗУ "Про страхування", а тому зазначення в примірному договорі фінансового лізингу зобов'язання застрахувати предмет лізингу є виключно ініціативою НАК "Украгролізинг" є не вірним, оскільки, спеціальним законом, який регулює взаємовідносини у сфері фінансового лізингу, а саме ЗУ "Про страхування" закріплено (стаття 13), що предмет лізингу та/або пов'язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов'язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором. Відповідач, при укладені договору, зобов'язався здійснити страхування техніки на визначених умовах, а також нести відповідальність, у разі нездійснення страхування техніки, шляхом сплати 4 % штрафу, тому викладені в апеляційній скарзі факти та заперечення можна розцінювати як те, що відповідач фактично ухиляється від виконання умов договору. Прокурор, заявляючи позов до суду, дав належну оцінку наявності інтересів держави, а суд першої інстанції, задовольняючи позов прокурора в частині стягнення 4 % штрафу, з'ясував всі обставини, які підтверджують наявність в діях відповідача порушень умов договору, а також ЗУ "Про фінансовий лізинг", рішення суду прийнято з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідач - Приватне підприємство "Нафтостиль Летичів" явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча суд вважає, що з урахуванням постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18, відповідач був належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, про що свідчать повернуті поштовим відділенням конверти із процесуальними документами суду від відповідача ПП "Нафтостиль Летичів" із відміткою пошти "адресат не проживає" (а.с. 117-118).

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18, із подальшими змінами та доповненнями особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали апеляційного суду надсилалися відповідачу Приватному підприємству "Нафтостиль Летичів" рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за адресою реєстрації відповідача, яка була ним зазначена в апеляційній скарзі.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду скарги не надходило, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив в повному обсязі; зазначив, що Державне публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" було засноване державою в особі Кабінету Міністрів України і 100 % є власністю держави, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів апелянта щодо того, що прокурор Летичівського району не мав права подавати позов в інтересах Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"; просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила в повному обсязі, зазначила, що відповідно до пункту 6.1 договору фінансового лізингу предмет лізингу має бути застрахований протягом 10 днів з моменту підписання акта приймання-передачі, а фактично відповідач застрахував техніку під час судового розгляду справи в першій інстанції; на запитання головуючої судді, як визначалася невідшкодована вартість предмету лізингу, на яку було нараховано штрафні санкції, відповіла, що дана сума визначалася після спливу 10 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі згідно графіку сплати лізингових платежів; просила залишити рішення господарського суду Хмельницької області від 12.11.2014 р. без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення прокурора, представника позивача; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

14 лютого 2013 року між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (лізингодавець) та Приватним підприємством "Нафтостиль Летичів" (лізингоодержувач) укладено договір прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86, згідно пункту 1.1 якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який є власністю лізингодавця та визначений у додатку до договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу", що є специфікацією предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах договору (а.с.8-15).

Відповідно до пункту 2.1 договору лізингодавець за договором передає лізингоодержувачу предмет лізингу, який було придбано за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з Порядком використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи за операціями фінансового лізингу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1904, що знаходився в користуванні у ТОВ "Біопаливна аграрна компанія" на умовах договору фінансового лізингу № 2-10-577 стз-пл від 01.12.2010 р. і його було повернуто лізингодавцю.

Строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами, що укладається у 4 (чотирьох) автентичних примірниках (пункт 2.2 договору).

Пунктом 4.4 договору сторони передбачили, що розмір лізингових платежів, їх складових встановлюються додатком до договору "Графік сплати лізингових платежів".

Згідно пункту 3.4.9 договору лізингоодержувач зобов'язався застрахувати предмет лізингу на умовах, передбачених розділом 6 договору.

Пунктами 6.1-6.4 розділу 6 договору сторони визначили, що предмет лізингу та страхові ризики, пов'язані з експлуатацією предмета лізингу, підлягають страхуванню протягом 10 календарних днів з дати підписання Акта з обов'язковим попереднім погодженням умов договору страхування та компанії-страховика з лізингодавцем. Лізингоодержувач з підписанням договору лізингу здійснює страхування предмета лізингу та страхових ризиків, пов'язаних з володінням і користуванням предметом лізингу, при цьому вигодонабувачем за договором страхування є лізингодавець. Предмет лізингу підлягає страхуванню лізингоодержувачем протягом всього строку дії договору. За договором страхування предмет лізингу має бути застрахований від фізичного знищення або пошкодження, включаючи випадки пожежі, удар блискавки, вибух, падіння літальних апаратів, їх частин і багажу з них, стихійні явища - буря, град, повінь, землетрус, осідання ґрунту, зсув, обвал, протиправних дій третіх осіб умисне пошкодження, грабіж, розбій, аварії. Страховий поліс (його копія) має бути переданий лізингодавцю протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту його отримання (а.с.12).

За порушення умов розділу 6 договору та/або пункту 3.4.12 договору лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 4 % від невідшкодованої вартості предмета лізингу (пункт 7.3 договору).

Додатком № 1 до договору прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. сторони погодили найменування, кількість, ціну і вартість предмету лізингу, об'єкт лізингу - комбайн Дон-Лан "Акрос", заводський номер 005359, вартістю 696 240,00 грн. (а.с.16).

Як вбачається з акту приймання-передачі від 12.07.2013 р., ДПАТ "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" - лізингодавець передав, а ПП "Нафтостиль Летичів" - лізингоодержувач прийняв у платне користування на умовах договору прямого лізингу від 14.02.2013 р. № 22-13-7 пл-стз/86 у лізинг 1 комбайн Дон-Лан "Акрос", заводський номер 005359, вартістю 696 240,00 грн. (а.с.18).

Акт підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками (а.с.18).

Додатком № 2 до договору прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. сторони визначили графік сплати лізингових платежів, з якого вбачається, що лізингоодержувач - ПП "Нафтостиль Летичів" сплачує згідно графіку лізингові платежі за користування технікою (а.с.17).

Однак, лізингоодержувач - ПП "Нафтостиль Летичів" протягом 10 календарних днів з дати підписання акту, тобто, з 12.07.2013 р., в порушення умов пункту 6.1 договору прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р., не застрахував предмет лізингу, а саме: комбайн Дон-Лан "Акрос", заводський номер 005359 в добровільному порядку, що й стало підставою для звернення 02.09.2014 р. прокурора Летичівського району в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до господарського суду з позовом про зобов'язання Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" застрахувати предмет лізингу за договором прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. та стягнути з відповідача штраф у розмірі 4 %, що становить 25 064,64 грн. на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (а.с. 2-4).

Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, прокурором на підставі пункту 7.3 договору заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 25 064,64 грн. - 4 % від невідшкодованої вартості предмета лізингу - 626 616,00 грн.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі ГК України) передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 1 статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзацом 2 частини 1 статті 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем за своєю природою є правовідносинами за договором прямого лізингу, і кожна із сторін прийняла на себе певні зобов'язання щодо його виконання.

Відповідно до частин 1,2,3,4,7 статті 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів. Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. За формою здійснення лізинг може бути зворотним, пайовим, міжнародним тощо. Об'єктом лізингу може бути нерухоме і рухоме майно, призначене для використання як основні фонди, не заборонене законом до вільного обігу на ринку і щодо якого немає обмежень про передачу його в лізинг. Майно, зазначене в частині першій цієї статті, яке є державною (комунальною) власністю, може бути об'єктом лізингу тільки за погодженням з органом, що здійснює управління цим майном, відповідно до закону. Правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно статті 13 Закону України "Про фінансовий лізинг" з моменту передачі предмета лізингу у володіння лізингоодержувачу ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета лізингу переходить до лізингоодержувача, якщо інше не встановлено договором. Предмет лізингу та/або пов'язані із виконанням лізингових договорів ризики підлягають страхуванню, у разі якщо їх обов'язковість встановлена законом або договором. Витрати на страхування за договором лізингу несе лізингоодержувач, якщо інше не встановлено договором.

Розділом 6 договору прямого лізингу сторони визначили обов'язок відповідача по здійсненню страхування предмета лізингу, розділом 7 договору погодили умови щодо відповідальності за порушення, зокрема, умов розділу 6 договору.

Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, сторонами визначено строк для того, щоб здійснити страхування предмета лізингу - тривалістю у 10 календарних днів з дати підписання акта (пункт 6.1 договору), що відповідачем зроблено не було.

Акт приймання-передачі підписаний 12.07.2013 р. (а.с.18).

14.01.2014 р. позивач звертався до відповідача з вимогами № 17 та № 18 про необхідність застрахувати предмет лізингу, а у разі невиконання даної вимоги сплатити штраф, що підтверджується поштовою квитанцією від 14.01.2014 р. (а.с.19,22).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2014 р., тільки після порушення провадження у даній справі, відповідач - Приватне підприємство "Нафтостиль Летичів" застрахував предмет лізингу за договором фінансового лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р., а саме: комбайн Дон-Лан "Акрос" (1 од.), заводський номер 005359, 2010 року випуску, що підтверджується договором № 17121ст4 добровільного страхування транспортних засобів "Спецтехніка" від 17.10.2014 р. з додатком № 1 "Перелік об'єктів, що передаються на страхування" та платіжним дорученням № 1 від 17.10.2014 р. про сплату страхового платежу (а.с.56-63).

Місцевим господарським судом правомірно встановлено, що відповідач свій обов'язок згідно договору від 14.02.2013 р. у частині здійснення страхування предмета лізингу виконав з порушенням встановленого договором строку та вже під час судового розгляду справи.

Згідно пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Абзацами 1, 3 пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи викладене, в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача застрахувати предмет лізингу за договором прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. провадження у справі слід припинити.

Договором прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. сторони передбачили відповідальність відповідача у випадку порушення умов, що стосуються страхування предмета лізингу, відповідно, прокурором, на підставі пункту 7.3 договору, заявлено до стягнення з відповідача штраф в сумі 25 064,64 грн. - 4 % від невідшкодованої вартості предмета лізингу в розмірі 626 616,00 грн.

Як вбачається з графіку сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р.) невідшкодована вартість предмету лізингу до січня 2014 року була незмінною - 626 616,00 грн. (а.с.17,123).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною 1 статті 218 ГК України передбачено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611 ЦК України).

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частина 2 статті 551 ЦК України).

Штрафними санкціями у розумінні частини 1 статті 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (частина 4 статті 231 ГК України).

Перевіривши нарахування розміру штрафу в сумі 25 064,64 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розрахунок суми позовних вимог є обґрунтованим та арифметично вірним, відповідає нормам чинного законодавства та умовам укладеного договору, а тому дана вимога підлягає до задоволення в повному обсязі.

Господарським судом Хмельницької області правомірно відмовлено у задоволенні заявленого усно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, оскільки, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на його підтвердження, відповідно, відсутні докази виняткових обставин, які б могли бути підставою для зменшення штрафу. Крім того, право зменшувати розмір штрафних санкцій, як і право оцінювати поважність підстав для такого зменшення, належить виключно суду, та є його правом, а не обов'язком.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що судом першої інстанції правомірно прийнято рішення про припинення провадження в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача застрахувати предмет лізингу за договором прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р. та стягнення 4 % штрафу в сумі 25 064,64 грн.

Доводи апелянта щодо відсутності в предметі спору інтересів держави та відповідно, відсутності у прокурора права подавати даний позов в інтересах держави в особі Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" спростовуються наступним.

11.04.2001 р. Кабінетом Міністрів України на виконання Указу Президента України від 23.02.2001 р. № 111 "Про додаткові заходи щодо подальшого розвитку лізингу в аграрному секторі економіки" прийнято постанову № 354 "Про утворення Національної акціонерної компанії "Украгролізинг"", пунктами 1, 2, 5 якої постановлено: утворити Відкрите акціонерне товариство Національну акціонерну компанію "Украгролізинг" шляхом перетворення Державного лізингового підприємства "Украгролізинг"; затвердити Статут Національної акціонерної компанії "Украгролізинг"; установити, що 100 відсотків акцій компанії закріплюється у державній власності із забороненням їх відчуження, використання для формування статутних фондів будь-яких суб'єктів господарювання, передачі в управління будь-яким особам на період до прийняття окремого рішення щодо приватизації компанії (а.с. 120-121).

Відповідно до пунктів 1, 2 Статуту Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" дана компанія утворена відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2001 р, № 354 (в редакції постанови КМУ від 31.08.2011 р. № 951) та є державним публічним акціонерним товариством (а.с.23-33).

Пунктом 5 Статуту Національної акціонерної компанії "Украгролізинг" визначено, що метою діяльності компанії є сприяння реалізації державної політики в сфері агропромислового комплексу, забезпечення ефективного функціонування і розвитку виробництва шляхом передачі товаровиробникам на умовах лізингу технічних засобів для зазначеного комплексу, надання виробничих послуг, організації технічного сервісу, отримання прибутку.

Засновником компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України, який здійснює повноваження щодо управління корпоративними правами компанії. Акціонерами, зокрема, є: держава в особі Кабінету Міністрів України до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію компанії та в особі Фонду державного майна після передачі йому пакета акцій компанії, визначеного для продажу згідно з рішенням про приватизацію; юридичні та фізичні особи, що набули право власності на акції компанії відповідно до законодавства (пункти 18,19 Статуту) (а.с. 25 на звороті).

Згідно пункту 3 "Порядку використання коштів державного бюджету, що спрямовуються на придбання вітчизняної техніки і обладнання для агропромислового комплексу на умовах фінансового лізингу та заходи по операціях фінансового лізингу", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 р., № 1904, джерелом фінансування закупівлі техніки для її передачі у користування на умовах фінансового лізингу та заходів по операціях фінансового лізингу є передбачені у державному бюджеті на цю мету кошти, які використовуються на умовах поворотності згідно з укладеними договорами.

Договір прямого лізингу № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.3013 р. між Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" (лізингодавець) та Приватним підприємством "Нафтостиль Летичів" (лізингоодержувач) було укладено відповідно до покладених на компанію функцій та завдань.

Пунктом 2 статті 121 Конституції України визначено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, зокрема, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Конституційним Судом України в рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99, роз'яснено, що суд порушує справи за позовними заявами прокурорів та їх заступників, із зазначенням в них органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Для вирішення справи суттєвим вбачається з'ясування поняття "інтереси держави". У процесі дослідження встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Частиною 3 пункту 3 статті 20 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що при виявленні порушень закону прокурор у межах своєї компетенції має право: звертатися до суду в передбачених законом випадках.

Згідно частин 1, 3, 5, 6 статті 36-1 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним закономё зокрема, звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями) (пункт 1 частини 5). Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Статтею 2 ГПК України визначено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами: зокрема, прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Враховуючи зазначені норми та Статут позивача, згідно якого, власником компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України, інтереси держави та компанії у даних правовідносинах щодо виконання договорів лізингу збігаються і невиконання договорів зачіпає інтереси держави. Оскільки, виходячи з основної мети діяльності підприємства, об'єктом, щодо якого ПП "Нафтостиль Летичів" вчинено порушення умов договору № 22-13-7 пл-стз/86 від 14.02.2013 р., є техніка, яка придбавалась за державні кошти (пункт 2.1 договору) та є власністю держави, прокурором Летичівського району було правомірно визначено наявність в діях відповідача порушень інтересів держави та на законних підставах подано даний позовом до господарського суду Хмельницької області в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг".

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення, якщо рішення є законним та обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та дослідженням всіх обставин справи.

Підстав для його скасування не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 12.11.2014 р. у справі № 924/1300/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - Приватного підприємства "Нафтостиль Летичів" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М. Сініцина

Судді А.В. Гудак

Г.Є. Олексюк