КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 910/28055/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Копитової О.С.

Шипка В.В.

Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2014

у справі № 910/28055/14 (суддя Івченко А.М.)

за заявою Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві

до Приватного акціонерного товариства "Народна фінансово-страхова компанія "Добробут"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 відмовлено Державній податковій інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві у прийнятті заяви № 1146/9/26-56-10-39 від 15.12.2014 про порушення справи про банкрутство.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, заявник звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2014, а справу № 910/28055/14 направити для продовження розгляду по суті.

Ухвалою від 26.01.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві та зобов'язано надати Київському апеляційному господарському суду заяву № 1146/9/26-56-10-39 від 15.12.2014 про порушення справи про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» з доданими до неї документами.

Ініціюючий кредитор в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали Київського апеляційного господарського суду 26.01.2015 не виконав, про причини невиконання та неявки представника в судове засідання суд не повідомив.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22.12.2011 № 4212-VI (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Статтею 1 Закону про банкрутство визначено, що грошове зобов'язання - зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях;

кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону про банкрутство до заяви про порушення справи про банкрутство, зокрема, додаються: докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора.

Частиною 3 статті 10 Закону про банкрутство встановлено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника. До складу цих вимог, у тому числі щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Тобто, безспірними є ті вимоги, що підтверджені судовим рішенням, та яке не виконане боржником при його примусовому виконанні відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 14 Закону про банкрутство, господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження заяви про порушення справи про банкрутство відмовляє у її прийнятті, якщо до боржника заявлено вимоги, які не є безспірними. Про відмову у прийнятті заяви виноситься ухвала, яка надсилається заявнику разом із заявою та доданими до неї документами.

Відмовляючи у прийнятті заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, суд першої інстанції вказав, що заявником не підтверджено безспірність заборгованості перед бюджетом зі сплати податків, встановленої судовими рішеннями Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідними постановами органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання таких рішень суду.

Разом з тим, у скарзі апелянт посилається на те, що безспірність його вимог до боржника підтверджена постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2013 у справі № 826/5192/13-а, постановою від 02.07.2014 у справі №826/8146/14 та інкасовими платіжними дорученнями, оформлені згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Втім, такі посилання заявника апеляційної скарги на окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу, слід визнати необґрунтованими, з огляду на таке.

Колегією суддів встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2013 у справі № 826/5192/13-а (електронна адреса в мережі Інтернет: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31337684) в редакції ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2013 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/31944432) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» заборгованість перед бюджетом з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5 285 028,17 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2014 у справі №826/8146/14 (електронна адреса в мережі Інтернет: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39582168) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» на користь бюджету суму податкового боргу у розмірі 44 512 393,58 грн.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган (в даному випадку - Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві) здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому, відповідно до пункту 95.3 вказаної статті стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Із змісту наведеної законодавчої норми вбачається, що Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу передбачений главою 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Цей механізм передбачає оформлення інкасового доручення для примусового стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому судове рішення, на підставі якого з платника податків стягуються кошти, відповідно до пункту 12.4 зазначеної Інструкції, до банку не подається. Натомість реквізити відповідного судового рішення зазначаються в самому інкасовому дорученні.

Якщо ж достатні для погашення податкового боргу кошти відсутні, контролюючий орган відповідно до абзацу другого пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Таке погашення здійснюється на підставі зазначеного рішення суду та прийнятого на його підставі рішення органу доходів і зборів шляхом продажу майна платника податків на публічних торгах та/або торгівельними організаціями в порядку, визначеному пунктами 95.7 - 95.21 статті 95 Податкового кодексу України.

Отже, чинне законодавство передбачає окремий порядок примусового виконання судових рішень про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу. При цьому органи державної виконавчої служби до цієї процедури не залучаються.

За приписами частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа, що видаються судами, в даному випадку - адміністративними.

Отже, виконавче провадження - це особлива процедура виконання судового рішення, яка здійснюється виключно органами державної виконавчої служби та не може здійснюватись іншими органами, незалежно від наділення їх окремими функціями щодо можливого проведення стягнення коштів за судовим рішенням (наприклад, органів державної фіскальної служби за статтями 20, 95 Податкового кодексу України).

Разом з тим, ані рішення контролюючого органу про погашення суми податкового боргу, ані інкасове доручення не є виконавчими документами в розумінні Закону України «Про виконавче провадження», а норми Податкового кодексу України не застосовуються до правовідносин щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Вказані правовідносини регулюються спеціальним Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

При цьому, як було зазначено вище, згідно ч. 2 ст. 11 Закону про банкрутство до заяви про порушення справи про банкрутство, зокрема, додається відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, яка підтверджує безспірність вимог кредитора, в тому числі і органу державної фіскальної служби, а неподання таких доказів тягне за собою наслідки, передбачені ст. 14 Закону про банкрутство у вигляді відмови у прийнятті заяви про порушення справи про банкрутство, з постановленням відповідної ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, оцінивши наведені вище обставини справи та подані докази, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у прийнятті заяви Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві про порушення провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Народна фінансово-страхова компанія «Добробут» з огляду на не подання ініціюючим кредитором постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Скаржником не надано доказів на підтвердження тих доводів, на які він посилається в апеляційній скарзі, як і не надано доказів порушення виконавчого провадження з примусового виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2013 у справі № 826/5192/13-а та постанови від 02.07.2014 у справі №826/8146/14 про стягнення податкової заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у даній справі відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни не вбачається.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що контролюючий орган наділений достатніми повноваженнями та засобами з погашення податкового боргу платника податку шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі відповідно до ст.ст. 95 - 99 Податкового кодексу України без застосування до такого платника податків процедур банкрутства. І тільки за умови неможливості погашення заборгованості в порядку Податкового кодексу України, після вжиття заходів з примусового виконання судового рішення про стягнення заборгованості в порядку Закону України «Про виконавче провадження» зі спливом тримісячного строку після відкриття відповідного виконавчого провадження, орган державної фіскальної служби керуючись Законом про банкрутство має право звернутись до господарського суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків, в разі якщо його борг становить більше 300 мінімальних заробітних плат.

Керуючись ст.ст. 99, 101 - 103, 105, 106 ГПК України Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.12.2014 у справі № 910/28055/14 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.С. Копитова

В.В. Шипко