ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. справа № 911/5340/14

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування», м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», Київська обл., м. Вишгород

про стягнення 17 630,27 гривень

за участю представників:

від позивача: Сологуб О.В. (довіреність №734 від 04.11.2014)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

10.12.2014 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа страхування» (далі-ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (далі-ТДВ «Страхова компанія «Провіта»/відповідач) про стягнення 17 630,27 грн страхового відшкодування в порядку регресу.

Відповідач не скористався правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Ухвалою господарського Київської області від 12.12.2014 порушено провадження у справі №911/5340/14 та призначено справу до розгляду на 23.12.2014.

Ухвалами господарського суду Київської області від 23.12.2014 та 20.01.2015 розгляд даної справи відкладався на 20.01.2015 та 03.02.2015 відповідно.

23.12.2014 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про витребування у Моторного (транспортного) страхового бюро України документів, необхідних для розгляду даної справи. Зазначене клопотання задоволено ухвалою господарського суду Київської області від 23.12.2014.

В судові засідання 23.12.2014, 20.01.2015 та 03.02.2015 представник відповідача не прибув, витребувані судом документи не надав, про причини їх ненадання суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду даної справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.2013 між ПАТ «Страхова компанія «Альфа страхування» (далі-страховик) та ПП «Укрпалета» (далі-страхувальник) було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу (далі-договір), відповідно до якого було застраховано автомобіль «Toyota Land Cruiser 200 VX», державний реєстраційний номер ВС1888ВХ.

01.09.2013 у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Land Cruiser 200 VX», державний реєстраційний номер ВС1888ВХ, під керуванням Андрушківа О.В. та автомобіля «ГАЗ-2705», державний реєстраційний номер ВС2918АО, під керуванням Тимошника М.Є.

У відповідності до постанови Франківського районного суду м. Львова від 18.10.2013 у справі №465/8945/13-п, винним у зазначеному ДТП визнано Тимошника М.Є.

На виконання умов договору, на підставі заяви про настання страхового випадку від 01.08.2013, страхового акта №3294.206.13.01.01 від 11.10.2013 та звіту про оцінку автомобіля №929/13, складеного ФОП Войтик Я.М., позивачем, як страховиком, було виплачено 17 630,27 грн страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням №21897 від 18.10.2013. Копії зазначених документів містяться в матеріалах справи.

Посилаючись на те, що на момент ДТП транспортний засіб «ГАЗ-2705», державний реєстраційний номер ВС2918АО, що знаходився під керуванням Тимошника М.Є., був забезпечений ТДВ «Страхова компанія «Провіта» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2311021, позивач просить суд стягнути з відповідача, як страховика за означеним полісом, 17 630,27 грн страхового відшкодування в порядку регресу з підстав ст. 993 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду ані відзиву на позовну заяву, ані будь-яких інших доказів та/або документів, що впливають на вирішення даного спору по суті, суд у відповідності до ст. 75 ГПК України, здійснював розгляд даної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до статей 979, 993, 1191 Цивільного кодексу України та статей 16, 27 Закону України «Про страхування», за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За таких обставин, оскільки позивач, на виконання умов договору, здійснив виплату 17 630,27 грн страхового відшкодування до нього, в силу приписів ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 1191 ЦК України, перейшло право зворотної вимоги (регресу) до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.03.2012 у справі №3-12гс12.

Разом з тим, враховуючи, що на момент ДТП транспортний засіб «ГАЗ-2705», був забезпечений відповідачем за полісом №АС/2311021, відповідно до якого відповідач здійснив страхування такого страхового ризику, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, суд дійшов висновку, що особою, за рахунок якої підлягає задоволенню набуте позивачем право зворотної вимоги у розумінні ст. 993 ЦК України є відповідач, як страховик за означеним полісом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 04.03.2014 у справі №910/14328/13.

Приписами статей 22, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» унормовано, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Страховик за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку може здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Водночас, у відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2311021, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн, а франшиза - 500,00 грн.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як страховик за полісом №АС/2311021, несе відповідальність за завдану майну шкоду в межах встановлених лімітів (50 000,00 грн.) та за вирахуванням передбаченої франшизи (500,00 грн.). При цьому, доказів, що підтверджували б незаконне заволодіння Тимошником М.Є. забезпеченим транспортним засобом, суду не надано.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Відтак, беручи до уваги наведені законодавчі положення, суб'єктний склад та характер правовідносин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення відповідача 17 630,27 грн страхового відшкодування в порядку регресу підлягає частковому задоволенню у розмірі 17 130,27 грн, що полягає у розмірі відшкодованої позивачем шкоди за вирахуванням передбаченої полісом №АС/2311021 франшизи.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 979, 993, 1191 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта» (07300, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Набережна, 7, ідентифікаційний код 31704186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа страхування» (01025, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ідентифікаційний код 30968986) 17 130 (сімнадцять тисяч сто тридцять) грн 27 коп. страхового відшкодування та 1 775 (одну тисячу сімсот сімдесят п'ять) грн 19 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 05.02.2015

Суддя В.А. Ярема