РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015Справа №910/28775/14

за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування "
до Приватного акціонерного товариства "Український страховий дім"
провідшкодування шкоди в порядку регресу 5142,82 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кірсанова К.О. - представник за довіреністю № 3576/18 від 21.11.14;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 04.02.15, в порядку ч. 1 ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Український страховий дім" про стягнення 5142,82 грн., з яких 3905,49 грн. страхового відшкодування, 292,21 грн. пені, 117,16 грн. - 3 % річних та 827,96 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК АХА Страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 361916/05АВ від 10.07.2012р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1166, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ 2107» , державний номер АН 9715 НМ, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ "Український страховий дім", позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 3905,49 грн. шкоди в порядку регресу та штрафні санкції.

Ухвалою суду від 25.12.2014 порушено провадження у справі № 910/28775/14 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 04.02.2015.

20.01.2015 на адресу господарського суду надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2107», державний номер АН 9715 НМ.

В судове засідання 04.02.15 представник позивача з'явився, надав пояснення по суті спору, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, оскільки ухвалу суду про порушення провадження у справі було надіслано на адресу відповідача 01023 м. Київ, площа Спортивна, 3, яка зазначена позивачем в якості адреси відповідача у позовній заяві та у Відомостях з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Зважаючи на те, що нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за їх відсутності, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

10 липня 2012 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3616916/05АВ ПрАТ «СК «АХА Страхування» було застраховано автомобіль марки «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ, страхувальником за договором є Налбат Віталій Васильович, вигодонабувачем за договором виступає АТ «Укрсиббанк».

Пунктом 10 договору визначено строк його дії з 15.07.12 по 14.07.13.

З Відомостей № 9078418 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 19.09.2012 р. на вулиці Шахтарській в м. Вугледар мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобілів: «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ, що належить Налбат Віталію Васильовичу, під керуванням власника та автомобіля «ВАЗ 2107», державний номер АН 9715 НМ, що належить Смоляр Артему Володимировичу, під керуванням власника.

ДТП сталася в результаті порушення водієм Смоляр А.В. вимог п.п. 10.9 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 09.10.2012р. справа № 0509/2227/2012.

19.09.12 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ, в результаті його пошкодження у ДТП, відповідно до Калькуляції № 1.002.12.0 від 22.09.12 та рахунку № СФ-АГ-12/09560 від 22.09.12 складає 5237,42 грн. з ПДВ.

За страховим випадком - ДТП що сталась 19.09.2012р. за участю застрахованого автомобіля «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ, згідно страхового акту № 1.002.12.02442/VESKO25376 від 01.10.12 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 4415,49 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 46026 від 03.10.12 на суму 4415,49 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія, який керував автомобілем «ВАЗ 2107», державний номер АН 9715 НМ, підтверджується постановою Вугледарського міського суду Донецької області від 09.10.2012р. справа № 0509/2227/2012.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та Смоляр Артемом Володимировичем як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 28.08.12 по 27.08.13 (Поліс АВ/9371076), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «ВАЗ 2107», державний номер АН 9715 НМ, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 510,00 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування транспорту № 361916/05АВ від 10.07.2012р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Toyota», державний номер АН 8557 ЕВ.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно з п. 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика (страхова сума) - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно інформації Моторного (транспортного) страхового бюро України (лист №7/2-28/1403 від 17.01.15) за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс АВ/9371076) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 510,00 грн, таким чином з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування виплаченого позивачем за вирахуванням франшизи (4415,49 грн. - 510,00 грн. = 3905,49 грн.), що відповідає розміру заявлених позовних вимог.

В матеріалах справи наявна заява позивача виплату страхового страхування в порядку регресу за вих. № СУ/25376/2 від 04.09.2013р., що була отримана відповідачем 16.09.13 (повідомлення про вручення поштового відправлення № 113).

Враховуючи не здійснення виплати відповідачем на користь позивача, позовні вимоги в частині основної суми заборгованості підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 292,21 грн. пені, суд відзначає наступне.

Спір між сторонами виник з правовідносин відшкодування шкоди в порядку регресу, а не з договірних зобов'язань.

Законами України "Про страхування" та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які застосовуються до спірних правовідносин, не передбачено розмір неустойки (пені) у разі звернення страхової компанії з регресним позовом до іншої страхової компанії, відповідальної за шкоду, заподіяну винуватцем ДТП, а договірні відносини між сторонами відсутні, відтак, відсутні і правові підстави для стягнення пені.

Наведене випливає з вимог ст. 547 та п. 1 ч. 2 ст. 551 ЦК України, відповідно до яких правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, укладення між позивачем та відповідачем у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних регресних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення 292,21 грн. пені.

Водночас, згідно з п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Положення п. 36.5 ст. 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки останні (сторони) є страховиками, а у вищевказаній нормі чітко йдеться про обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодонабувача пеню в разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, як вже було зазначено, виходячи зі змісту норм ст. 992 ЦК України та п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним з видів забезпечення виконання зобов'язань є неустойка (ч. 1 ст. 546, ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

Однак, ані Цивільним кодексом України, ані Законами України "Про страхування" та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено, що виконання регресного зобов'язання відповідальної особи перед страховиком забезпечується неустойкою (пенею).

За таких обставин, для позадоговірних (регресних) зобов'язань у сфері страхування чинне цивільне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання таких зобов'язань шляхом встановлення неустойки, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 27.03.2012 року у справі № 4/17-3520-2012.

З огляду на вказані обставини, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 292,21 грн., не підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 827,96 грн. та три проценти річних у розмірі 117,16 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати спати боргу з урахуванням, процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань, тому судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На спільному засідання судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-112цс13, у постанові від 25.12.2013 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого при здійснені страховиком страхової виплати у вигляді відшкодування шкоди за договором добровільного страхування на користь потерпілої особи (згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України) відбувається заміна кредитора - страхувальник передає страховикові, який здійснив таку страхову виплату, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом статті 514 Цивільного кодекс України зміна кредитора у зобов'язанні (в т.ч. внаслідок переходу права вимоги на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування») у передбачений чинним законодавством спосіб не виключає нарахування інфляційних витрат та 3% річних, які є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Суд погоджується з розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат, що наданий позивачем в додатку до позовної заяви, таким чином вимоги про стягнення інфляційних втрат в розмірі 827,96 грн. та трьох процентів річних у розмірі 117,16 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути зі Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» (01023 м. Київ, площа Спортивна, буд. 3, ідентифікаційний код 32556540) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070 м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, ідентифікаційний код 20474912) 3 905 (три тисячі дев'ятсот п'ять) грн. 49 коп. страхового відшкодування в порядку регресу, 117 (сто сімнадцять) грн. 16 коп. - 3 % річних, 827 (вісімсот двадцять сім) грн. 96 коп. - інфляційних втрат та 1 723 (одну тисячу сімсот двадцять три) грн. 19 коп. судового збору.

3. В частині стягнення пені в сумі 292 грн. 21 коп. відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.