РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2015Справа № 910/334/15-г
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Металург Трейд»
доПублічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку»
прозобов'язання вчинити певні дії
Представники сторін:

від позивача: Демура І.Б. - представник за довіреністю б/н від 29.01.2015;

від відповідача: Дяденко Н.В. - представник за довіреністю ; 4 від 03.12.2014;

Бойко А.В. - представник за довіреністю № 3 від 03.12.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

12.01.2015 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Металург Трейд» надійшла позовна заява з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» про зобов'язання вчинити певні дії, а саме - зобов'язати закрити мультивалютний поточний рахунок № 0879 та перерахувати залишок коштів на ньому в розмірі 485741 грн. 96 коп. та 540 дол. США 00 центів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 28.11.2014 він звернувся до відповідача з платіжними дорученнями на перерахування коштів з мультивалютного рахунку позивача № 0879, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» на підставі Договору банківського поточного рахунку № TF.18254.002 від 07.12.2011, які залишились невиконаними відповідачем, у зв'язку з чим позивач 03.12.2014 звернувся до відповідача із заявою про закриття вказаного поточного рахунку та платіжними дорученнями на перерахування коштів, які знаходились на поточному рахунку № 0879. Однак, відповідач мультивалютний рахунок № 0879 не закрив, залишок грошових коштів в розмірі 485741 грн. 96 коп. та 540 дол. США 00 центів на рахунок, вказаний позивачем у платіжних дорученнях, не перерахував.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 порушено провадження у справі № 910/334/15-г та справу призначено до розгляду на 30.01.2015.

У судовому засіданні 30.01.2015 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду; надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.01.2015 подав документи на виконання вимог ухвали суду; надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

Крім того, відповідачем у судовому засіданні був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» строком на три місяці: з 28.11.2014 по 27.02.2015. Зважаючи на те, що грошові кошти, які позивач просить суд зобов'язати відповідача перерахувати з рахунку № 0879, відкритому в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку», надійшли на вказаний рахунок до введення тимчасової адміністрації, у відповідача відсутні підстави задовольнити вимоги кредитора, яким є позивач.

У судовому засіданні 30.01.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2011 між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Банк Розвитку» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Металург Трейд» (клієнт) укладено договір банківського поточного рахунку № TF.18254.002, відповідно до умов якого банк відкрив клієнту мультивалютний поточний рахунок № 0879.

Відповідно до п. 1.1 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків (невід'ємна частина договору), банк відкриває клієнту поточний рахунок (в національній та/або іноземній валюті) для приймання та зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, виконання розпоряджень клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до цього Договору та законодавства України.

Згідно з п. 1.5 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своєму рахунку (рахунках) з дотриманням вимог чинного законодавства, за винятком примусового списання коштів та накладення арешту (тимчасового призупинення операцій) уповноваженими органами у випадках, передбачених законами України.

Відповідно до п. 2.3 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, переказ коштів з рахунків клієнта банк виконує відповідно до черговості надходження розрахункових документів у межах залишку коштів на рахунку на початок операційного дня. Банк може виконувати перекази з урахуванням поточних надходжень коштів протягом операційного дня у разі технічної можливості.

Згідно з п. 2.4 Правил проведення операцій та обслуговування поточних рахунків, банк виконує доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, у день його надходження, якщо документ надійшов протягом операційного дня; після операційного часу банк виконує: наступного операційного дня або в день їх надходження за умови технічної можливості згідно тарифів банку.

В подальшому між сторонами було укладено чотири Додаткові угоди, якими вносилися зміни та доповнення до Договору банківського поточного рахунку № TF.18254.002 від 07.12.2011.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 1 статті 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, 03.12.2104 позивач звернувся до відповідача з заявою про закриття поточного рахунку № 0879 та просив перерахувати залишок коштів на рахунок № 260089610 в Публічному акціонерному товаристві «Перший Український міжнародний банк». Разом із вказаною заявою позивачем були подані платіжне доручення № 891 від 02.12.2014 на суму 485741 грн. 96 коп., заява про продаж іноземної валюти або банківських металів № 008 від 02.12.2014 на суму 540 дол. США 00 центів та платіжне доручення в іноземній валюті № 040 від 02.12.2014 на суму 540 дол. США 00 центів, що підтверджується описом вкладення у цінний лист № 244.

Вказані документи були отримані відповідачем 04.12.2014, що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією повідомлення про вручення поштового відправлення № 244.

Листом вих. № 204 від 09.12.2014 відповідач повідомив позивача про введення в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» з 28.11.2014 тимчасової адміністрації, а листом вих. № 796 від 18.12.2014 - про неможливість закриття мультивалютного рахунку № 0879, оскільки станом на 28.11.2014 на ньому знаходяться грошові кошти в розмірі 496315 грн. 96 коп. та 540 дол. США 00 центів.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27.11.2014 № 743 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Банк Розвитку» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 № 132 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку» запроваджено строком на три місяці з 28.11.2014 по 27.02.2015.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулює відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначає повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Питання запровадження та здійснення тимчасової адміністрації регулюються розділом VII Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Так, частиною 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Тобто, в розуміння даного закону юридична особа не є вкладником.

Також, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Виходячи з положень частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк, зокрема, зобов'язується виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За змістом пункту 1.24 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою.

Відповідно до статті 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи вище наведені положення, та, зокрема, положення статей 177, 190, 509 ЦК України, зобов'язання щодо переказу коштів з рахунку позивача, відкритому у відповідача, на його рахунок в іншому банку є майновим зобов'язанням.

Разом з тим, пунктом 5 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

З наявних в матеріалах справи банківських виписок вбачається, що станом на 03.12.2014 на рахунку позивача знаходиться 496331 грн. 58 коп. та 540 дол. США 00 центів.

Судом встановлено, що вказані грошові кошти надійшли на рахунок позивача до дня запровадження процедури тимчасової адміністрації, що підтверджується листом відповідача вих. № 796 від 18.12.2014 та не заперечувалось позивачем в судовому засіданні 30.01.2014.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що на позивача не поширюються обмеження, встановлені п.1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та враховуючи, що вимоги позивача про перерахування коштів, які знаходяться на його рахунку у відповідача є саме вимогами кредитора банку, - вони не могли бути задоволені відповідачем в силу імперативних приписів ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1075 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами.

Відповідно до п. 20.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, поточні рахунки клієнтів банків закриваються на підставі заяви клієнта.

Згідно з п. 20.6. вказаної Інструкції, банк за наявності коштів на поточному рахунку, який закривається на підставі заяви клієнта, здійснює завершальні операції за рахунком (з виконання платіжних вимог на примусове списання (стягнення) коштів, виплати коштів готівкою, перерахування залишку коштів згідно з дорученням клієнта тощо). Датою закриття поточного рахунку вважається наступний після проведення останньої операції за цим рахунком день. Якщо на поточному рахунку власника немає залишку коштів, а заява подана в операційний час банку, то датою закриття поточного рахунку є день отримання банком цієї заяви.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищевикладеного, закриття банківського рахунку здійснюється після перерахування залишку грошових коштів, які на ньому знаходяться. Тобто, рахунок позивача, відкритий у відповідності до Договору банківського поточного рахунку № TF.18254.002 від 07.12.2011 не може бути закритий без перерахування залишку грошових коштів, обмеження щодо здійснення якого діє у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Банк Розвитку».

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.02.2015

Суддя І.М. Отрош