номер провадження справи 35/131/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 Справа № 908/4895/14

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Коцар А.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Чумаков Д.В., довіреність №17/23 від 28.04.2014р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", м. Краматорськ, Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", м. Маріуполь, Донецької області

про стягнення 2 409 562,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

13.11.2014р. до господарського суду Запорізької області з позовною заявою звернулось Публічне акціонерне товариство "Енергомашспецсталь" до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення 2 498 945,57 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що 03.02.2011р. між сторонами укладено договір поставки № 68/2011-У08/ПСН-04136, на підставі якого позивачем було відвантажено продукцію, що підтверджується залізничною та видатковими накладними. Специфікацією № 23 від 21.05.2014р. сторони узгодили, що оплата продукції буде здійснюватися покупцем по факту її постачання упродовж 10 календарних днів. Відповідачем частково оплачена отримана продукція. Залишок несплаченої суми складає 2269598,80 грн. Крім того, пунктом 5.2 договору відповідач зобов'язався сплатити позивачу транспортні витрати, понесені останнім при відвантаженні продукції, які, відповідно до акту № 1 виконаних робіт, підписаному сторонами 31.07.2014р. складають 22612 грн. Оскільки, відповідачем добровільно не сплачений залишок заборгованості за отриману продукцію та не проведена оплата за надані транспортні витрати, позивач був змушений звернутися до суду за примусовим стягненням 2269598,80 грн. вартості поставленої продукції та 22612 грн. транспортних витрат, на які останнім нараховано 121052,47 грн. пені; 14526,29 грн. 3 % річних, 26612 грн. вартості транспортних витрат; 1676,92 грн. пені за прострочення сплати транспортних витрат ; 201,23 грн. 3 % річних за прострочення сплати транспортних витрат; 990,82 грн. інфляційних за прострочення сплати транспортних витрат. Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та відшкодувати судовий збір.

13.11.2014р. автоматизованою системою документообігу господарського суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 14.11.2014р. судом порушено провадження у справі № 908/4895/14 та присвоєно вищевказаній справі номер провадження 35/131/14. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 02.12.2014р. о/об 12 год. 30 хв.

01.12.2014р. через канцелярію господарського суду від відповідача надійшло клопотання, відповідно до якого останній повідомляє про неможливість явки в судове засідання в зв'язку з неможливістю підготуватись до судового засідання в результаті з простоєм підприємства (відсутність робітників різних служб на робочих містах), а також відсутністю фінансування на відрядження, а тому просить продовжити строк розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкласти розгляд справи.

02.12.2014р. через канцелярію господарського суду від позивача, на виконання ухвали суду від 14.11.2014р., надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

02.12.2014р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення до (вх. №09-06/27772 від 02.12.2014р. позовних вимог, в яких останній надає додаткові пояснення та обґрунтування по суті позовних вимог, а також зазначає, що в позовній заяві ним помилково було вказано, що рахунок-фактури №1-169 від 31.07.2014р., який був виставлений позивачем для компенсації відповідачем транспортних витрат у сумі 26 612 грн. згідно акту виконаних робіт №1 від 31.07.2014р. був наданий відповідачеві разом з актом 31.07.2014р. Фактично такий рахунок був направлений позивачем на адресу відповідача листом №58/413 від 14.08.2014р. кур'єрською службою доставки та згідно даних з офіційного сайту вказаної служби отриманий відповідачем 19.08.2014р. Таким чином, позивач вказує, що ним невірно здійснено розрахунок штрафних санкцій та надає перерахунок пені та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за прострочення сплати вищевказаних транспортних витрат.

02.12.2014р. через канцелярію господарського суду від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. №09-06/27773 від 02.12.2014р.), в яких останній зазначає, що 21.11.2014р., після подачі позову до суду, відповідачем було здійснено часткову оплату продукції, поставленої 31.07.2014р. за залізничною накладною №51716215 (рахунок-фактури №1-167 від 31.07.2014р.) в сумі 82 200 грн. В зв'язку з цим, позивач зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 2 214 010,80 грн. вартості не сплаченої продукції та не компенсованих транспортних витрат, 142 792,34 грн. пені за прострочення сплати поставленої продукції та компенсації транспортних витрат, 17 135,06 грн. 3% річних за прострочення сплати поставленої продукції та компенсації транспортних витрат, 120 266,92 грн. інфляційних за прострочення сплати поставленої продукції та компенсації транспортних витрат, а усього 2 494 205,12 грн.

Враховуючи, що вказана заява подана відповідно до вимог чинного законодавства, суд приймає її. Спір розглядається з урахуванням зменшення позовних вимог, вказаних в заяві.

В судовому засіданні 02.12.2014р. представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням наданих зменшень та не заперечив проти клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 02.12.2014р. задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів та відкладення розгляду справи, судове засідання призначено на 20.01.2015р.

06.01.2015р. на адресу господарського суду Запорізької області від представника позивача надійшли, супровідним листом, документи, на підтвердження понесення позивачем транспортних витрат на суму 26 612 грн.

12.01.2015р. на адресу господарського суду Запорізької області від представника позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, в якій останній зазначає, що у грудні 2014р. відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції у сумі 235 200, 00 грн., у зв'язку з чим вартість не сплаченої відповідачем продукції зменшилась. Також, позивач здійснив перерахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань станом на дату розгляду судової справи та просить суд стягнути відповідача 1 978 810, 80 грн. - сума вартості не сплаченої продукції та не компенсованих транспортирних витрат, 227 641, 14 грн. - пені, 27 316, 93 грн. - 3 % відсотка річних, 162 333, 13 грн. - інфляційні нарахування, а усього 2 396 102, 00 грн. Заява прийнята судом.

20.01.2015р. представник позивача у судовому засіданні пояснив, що відповідачем було частково сплачено суму заборгованості, та надав усне клопотання про відкладення розгляду справи для подання до суду заяви про зменшення позовних вимог.

20.01.2015р. представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте 19.01.2015р. на електронну адресу суду надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що 19.01.2015р. відповідачем поштою направлена на адресу суду заява про надання відстрочки виконання рішення в порядку ст. 83 ГПК України, просить суд долучити вказане клопотання до матеріалів справи та розглядати справу з урахуванням клопотання про надання відстрочки виконання рішення.

Ухвалою суду від 20.01.2015р. розгляд справи відкладено на 26.01.2015р.

22.01.2015р. на адресу господарського суду від відповідача надійшла заява про надання відстрочки виконання рішення, в якій останній зазначає, що в зв'язку з неповерненням із бюджету заборгованості із надлишково сплаченого прибутку та ПДВ, а також фінансово - економічними складнощами, що виникли в жовтні 2013р. та продовжуються до сьогодні, виконання рішення господарського суду є неможливим, а тому відповідач просить суд надати відстрочку виконання рішення строком на один рік.

26.01.2015р. на адресу господарського суду Запорізької області від представника позивача надійшла заява про уточнення розміру позовних вимог, в якій останній зазначає, що у січні 2015р. відповідач здійснив часткову оплату поставленої продукції у сумі 70800 грн., в зв'язку з чим вартість не сплаченої відповідачем продукції зменшилась. Також, позивач здійснив перерахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань станом на дату розгляду судової справи та просить суд стягнути відповідача 825398,80 грн. вартості не сплаченої продукції згідно накладної № 51716215; 528000 грн. вартості не сплаченої продукції згідно накладної № 100; 528000 грн. вартості не сплаченої продукції згідно накладної № 109; 26612 грн. вартість не компенсованих транспортирних витрат, 244 383,66 грн. - пені, 28 414,69 грн. - 3 % відсотка річних, 228 753,45 грн. - інфляційні нарахування, а усього 2 409 562,60 грн.

Відповідно до п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова) ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Суд, розглянувши надану позивачем заяву, розцінює її як збільшення позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява подана відповідно до вимог чинного законодавства, суд приймає її. Спір розглядається з урахуванням збільшення позовних вимог, вказаних у заяві.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд задовольнити позов, з урахуванням наданих збільшень. Також представник позивача заперечив в повному обсязі проти заяви відповідача щодо надання останньому відстрочки виконання рішення.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2015р. не з'явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою про направлення на електронний адрес ухвалу суду від 20.01.2015 р.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи та вона може бути розглянута в порядку ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

За заявою представника позивача справа розглядалась без застосування технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 26.01.2015 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

03.02.2011р. між Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Азовзагальмаш" (далі - покупець) було укладено договір №68/2011-У08/ПСН-04136 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставити в погоджені строки продукцію (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується відповідно до умов договору прийняти цю продукцію і оплатити її відповідно до специфікації № 1 (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною дійсного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору №68/2011-У08/ПСН-04136 від 03.02.2011р. та Специфікації №23 від 21.05.2014р. позивач відвантажив відповідачу наступну продукцію:

- 31.07.2014р. за залізничною накладною №51716215 цапфу (оковка начорно), у кількості 1 шт. вартістю 1 424 608,80 грн.

- 21.08.2014р. за видатковою накладною №100 відвантажена шпильки (поковка з попередньою м/о), креслення №4341-01-00-151 у кількості 4 шт. вартістю 528 000 грн. з урахуванням ПДВ. Вказана продукція отримана за довіреністю №1230 від 20.08.2014р.

Загранчуком Є.О.

- 12.09.2014р. за видатковою накладною №109 поставлена шпильки (поковка з попередньою м/о), креслення №4341-01-00-151 у кількості 4 шт. вартістю 528 000 грн. з урахуванням ПДВ. Вказана продукція отримана за довіреністю №1272 від 08.09.2014р. Кожем'яковим О.О.

Пунктом 1.2 договору сторони обумовили, що найменування, номенклатура (асортимент), кількість, якість та інші характеристики продукції, її вартість, строки поставки зазначаються в специфікації, яка є невід'ємною частиною дійсного договору.

Згідно п.6 специфікації №23 від 21.05.2014р. оплата продукції буде здійснюватися покупцем по факту її постачання упродовж 10 календарних днів.

Датою переходу права власності від постачальника до покупця вважається:

- - при відправленні автотранспортом - дата передачі товару від постачальника до покупця

- на складі постачальника;

- - при відвантаженні залізничним транспортом - дата в календарному штемпелі станції відправника залізничної накладної (п. 3 специфікації)

- В ході розгляду справи встановлено, що позивач разом з вантажем направив на адресу відповідача для сплати відвантаженого товару рахунки-фактури №1-167 від 31.07.2014р. (для продукції, відвантаженої 31.07.2014р.) та №1-178 від 21.08.2014р. (для продукції, відвантаженої 21.08.2014р.), №1-197 від 12.09.2014р. (для продукції, відвантаженої 12.09.2014р.)

Таким чином, оплата за отриману продукцію повинна була відбутися:

- за залізничною накладною №51716215 продукції вартістю 1 424 608,80 грн. з урахуванням ПДВ, відвантажену 31.07.2014р. - у строк до 11.08.2014р.

- за видатковою накладною №100 продукції вартістю 528 000 грн. грн. з урахуванням ПДВ, відвантажену 21.08.2014р. - у строк до 01.09.2014р.

- за видатковою накладною № 109 продукції загальною вартістю 528 000 грн. з урахуванням ПДВ, відвантажену 12.09.2014р. - у строк до 23.09.2014р.

Відповідач свої зобов'язання щодо оплати за отриманий товар згідно договору № 68/2011-У08/ПСН-04136 від 03.02.2011 р. виконав частково:

- платіжним дорученням №592414 від 11.09.2014р. сплатив 500 000 грн.

Додатковою угодою №23 від 11.02.2013р. сторони доповнили пунктами 9.5 та 9.6 розділ 9 договору, відповідно до яких при перерахуванні грошових коштів покупець в платіжному дорученні в призначенні платежу зобов'язаний зазначати основні реквізити договору та специфікації до договору (номер та дату укладання), номер рахунка, номенклатуру поставки, суму на кожну товарну одиницю (п. 9.5)

При оплаті товару с порушенням вимог п. 9.5 договору, при наявності з боку покупця заборгованості перед постачальником за попередній період, постачальник зараховує перераховані грошові кошти в рахунок погашення дебіторської заборгованості попередніх періодів в порядку хронологічної черги виставлення рахунків.

Оскільки в графі «призначення платежу» платіжного доручення №592414 від 11.09.2014р. відсутній номеру рахунку, за яким здійснювалася оплата, на

підставі п.9.6 договору грошові кошти в сумі 371 190 грн. були частково віднесені у

рахунок погашення заборгованості за раніше поставлену продукцію.

Таким чином, в погашення заборгованості за товар, відпущений за накладною №51716215 позивачем зараховано 128810 грн.

- платіжним дорученням № 594942 від 29.10.2014р. відповідач перерахував 82 200 грн.

- 21.11.2014р. відповідачем перераховано 82200 грн.

- платіжним дорученням № 597633 від 05.12.2014р. оплачено 82200 грн.

- 23.12.2014р. платіжним дорученням 599596 перераховано 82200 грн.

- платіжним дорученням № 599599 від 23.12.2014р. перераховано 70800 грн.

- платіжним дорученням № 601718 від 16.01.2015р. відповідачем сплачено 70800 грн.

Оскільки у всіх вище перелічених платіжних документах були відсутні номери рахунків, за якими здійснювалися платежі, позивачем всі ці суми були віднесені на погашення рахунку-фактури № 1-167 від 31.07.2014р., за продукцію відвантажену 31.07.2014р. за залізничною накладною - №51716215.

Таким чином, остаточна заборгованість за вказаним рахунком - фактурою на день розгляду справи складає 825398,80 грн.

Вартість продукції відвантаженої відповідачу 21.08.2014р. у сумі 528 000 грн. та 12.09.2014р. у сумі 528 000 грн. відповідачем на день розгляду справи не сплачені.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання по договору №68/2011-У08/ПСН-04136 щодо здійснення своєчасної та повної сплати за поставлений товар не виконав належним чином, оплату за отриманий товар здійснив частково, несплаченою залишилася сума в загальному розмірі 1881398,80 грн.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України зазначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Факт наявності заборгованості в сумі 1881398,80 грн. Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" перед Публічним акціонерним товариством "Енергомашспецсталь" підтверджений належними та допустимими доказами, які наявні в матеріалах справи, не спростований та не заперечується відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача вартість не сплаченої продукції за залізничною накладною №51716215 в сумі 825398,80 грн.; вартість не сплаченої продукції за видатковою накладною №100 в розмірі 528000 грн. та вартість не сплаченої продукції за видатковою накладною №109 в сумі 528000 грн. законні, обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги щодо стягнення транспортних витрат в сумі 26612 грн.

Пунктом 5.2 договору сторони передбачили зобов'язання відповідача додатково сплатити позивачу транспортні витрати, відповідно виставленим рахункам або актам виконаних робіт.

31.07.2014р. між позивачем та від повідачем було підписано акт №1 виконаних робіт, згідно якого компенсація транспортних витрат, що підлягає сплаті відповідачем складає 22 176,67 грн. без ПДВ, що разом з ПДВ складає 26212 грн.

На підставі вказаного акту пози вачем було складено рахунок-фактура №1-169 від 31.07.2014р. на суму 26 612 грн., який листом № 58/413 від 14.08.2014р. було направлено на адресу відповідача.

Згідно з інформації, що міститься на офіційному сайті кур'єрської служби доставки лист та рахунок були отримані відповідачем 19.08.2014р.

Умовами договору не передбачений строк оплати транспортних витрат.

Відповідно до п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зі змінами та доповненнями, (далі - Пленум), якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою оплатити транспортні витрати. Судом не приймається в якості пред'явлення вимоги лист № 58/413 від 14.08.2014р., оскільки він містить лише повідомлення про направлення на адресу відповідача рахунку та акту виконання робіт. Також у вказаному листі міститься прохання підписати акт виконаних робіт та повернути на адресу позивача екземпляр цього акту. Будь - яких вимог або терміну щодо оплати на компенсацію транспортних витрат вищевказаний лист не містить.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем не надано доказів звернення до відповідача з вимогою щодо оплати транспортних витрат, у відповідача не виник обов'язок щодо оплати транспортних послуг, отже позовні вимоги в цій частині заявлені позивачем безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.

В рахунку-фактури № 1-169 від 31.07.2014 р. також не вказано строк його оплати (а.с. 32).

Крім цього, позивачем заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних витрат щодо простроченої оплати за видатковими накладними та за транспортні витрати.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 611 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 10.2 договору передбачено, що у разі прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач заявляє позовні вимоги про стягнення пені:

- за залізничною накладною №51716215:

на суму 1424608,80 грн. за період з 12.08.2014р. по 10.09.2014р. - 29272,78 грн.

на суму 1295798,80 грн. за період з 11.09.2014р. по 28.10.2014р. - 42601,61 грн.

на суму 1213598,80 грн. за період з 29.10.2014р. по 20.11.2014р. - 19118,34 грн.

на суму 1131398,80 грн. за період з 21.11.2014р. по 04.12.2014р. - 10849,03 грн.

на суму 1049198,8 грн. за період з 05.12.2014р. по 22.12.2014р. - 12935,33 грн.

на суму 896198,80 грн. за період з 23.12.2014р. по 19.01.2015р. - 16573,54 грн.

на суму 825398,80 грн. за період з 20.01.2015р. по 26.01.2015р. - 3957,39 грн.

- за видатковою накладною №100 на суму 528000 грн.:

за період з 02.09.2014р. по 26.01.2015р. - 53161,65 грн.

- за видатковою накладною №109 на суму 528000 грн.:

за період з 02.09.2014р. по 26.01.2015р. - 53161,65 грн.

- за транспортні витрати на суму 26612 грн. позивачем нараховано 2624,75 грн. пені.

Суд звертає увагу, що за видатковою накладною № 109 нарахування штрафних санкцій повинно починатися з 23.09.2014р., оскільки 22.09.2014р. є граничний строк сплати за отриману продукцію.

Перевіривши розрахунок пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено що розрахунок пені за видатковою накладною №100, за залізничною накладною №51716215 за період з 12.08.2014р. по 22.12.2014р. та за період з 20.01.2015р. по 26.01.2015р., в межах заявлених вимог, позивачем здійснено вірно.

Що стосується розрахунку пені за період з 23.12.2014р. по 19.01.2015р. за залізничною накладною №51716215 суд зазначає, що позивачем невірно визначена дата закінчення нарахування пені, оскільки 16.01.2015р. відповідачем частково проведена оплата, яку позивач зарахував в рахунок погашення заборгованості за залізничною накладною №51716215, отже нарахування пені на суму 896198,80 грн. повинно відбуватися з 23.12.2014р. по 15.01.2015р. (включно) Здійснивши перерахування за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що стягненню підлягає 16499,88 грн. В іншій частині слід відмовити.

Що стосується стягнення пені за видатковою накладною № 109, то за період з 23.09.2014р. по 26.01.2015р. стягненню підлягає 44366,47 грн. В іншій частині слід відмовити.

Крім того, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з транспортних витрат, як безпідставно заявлені, з вище викладених обставин.

Таким чином, загальна сума пені, що підлягає стягненню складає 237217,93 грн. В іншій частині суд відмовляє.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3 % річних - за залізничною накладною №51716215:

на суму 1424608,80 грн. за період з 12.08.2014р. по 10.09.2014р. - 3512,73 грн.

на суму 1295798,80 грн. за період з 11.09.2014р. по 28.10.2014р. - 5112,19 грн.

на суму 1213598,80 грн. за період з 29.10.2014р. по 20.11.2014р. - 2294,20 грн.

на суму 1131398,80 грн. за період з 21.11.2014р. по 04.12.2014р. - 1301,88 грн.

на суму 1049198,8 грн. за період з 05.12.2014р. по 22.12.2014р. - 1552,24 грн.

на суму 896198,80 грн. за період з 23.12.2014р. по 19.01.2015р. - 1988,83 грн.

на суму 825398,80 грн. за період з 20.01.2015р. по 26.01.2015р. - 474,89 грн.

- за видатковою накладною №100 на суму 528000 грн.:

за період з 02.09.2014р. по 26.01.2015р. - 6379,40 грн.

- за видатковою накладною №109 на суму 528000 грн.

за період з 23.09.2014р. по 26.01.2015р. - 5468,05 грн.

- за транспортні витрати - 330,28 грн.

Також позивачем нараховані інфляційні витрати:

За залізничною накладною № №51716215 - в розмірі 133539,95 грн.

за видатковою накладною №100 - 53796 грн.

за видатковою накладною №109 - 38484 грн.

за транспортні витрати - 2933,50 грн.

Право вимоги про сплату 3% річних та інфляційних витрат є правовими наслідками прострочення боржником грошового зобов'язання, способом захисту майнового права та інтересу позивача, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Перевіривши розрахунок трьох відсотків річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено що розрахунок 3 % річних за видатковою накладною №100, за видатковою накладною № 109; за залізничною накладною № 51716215 за період з 12.08.2014р. по 22.12.2014р., та за період з 20.01.2015р. по 26.01.2015р. , в межах заявлених вимог, позивачем здійснено вірно.

Період нарахування 3 % за залізничною накладною №51716215 на суму 896198,80 грн. повинен становити з 23.12.2014р. по 15.01.2015р., з підстав, зазначених вище.

Здійснивши перерахування судом встановлено, що за залізничною накладною №51716215 сума 3 % річних за період з 23.12.2014р. по 15.01.2015р. становить 1767,85 грн., які й стягуються судом.

В іншій частині стягнення річних суд відмовляє.

Також суд, перевіривши нарахування інфляційних витрат нарахованих за заборгованість за залізничною накладною № №51716215, за видатковою накладною №109 та за видатковою накладною №100 задовольняє вимоги, в межах заявлених позивачем вимог.

В частині стягнення 3 % річних та інфляційних витрат за прострочення оплати транспортних витрат суд відмовляє, з підстав, викладених вище.

Таким чином, загальна сума задоволених судом вимог 3 % річних складає 27863,43 грн., інфляційних витрат - 225819,95 грн.

В іншій частині суд відмовляє.

Що стосується клопотання відповідача щодо надання відстрочки виконання рішення.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарсько - процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідач, як на надання відстрочки виконання рішення посилається на те, що незважаючи на прийняті рішення щодо повернення зайве сплаченого податку на прибуток, а також повернення з бюджету ПДВ, вказані бюджетні заборгованості йому не повернуті. Крім цього, підприємство опинилися в тяжкому фінансово - економічному стані.

Однак, такі посилання відповідача не можуть бути підставою для надання відстрочки виконання рішення, оскільки не підтверджені належними доказами: відсутні докази невиконання рішень щодо повернення коштів з бюджету, також не надано доказів щодо відсутності грошових коштів на рахунку підприємства (фінансовий звіт, банківська виписка).

Саме лише посилання відповідача на те, що він опинився в тяжкому стані не є підставою для надання відстрочки виконання рішення згідно з п. 6 ст. 83 Господарсько - процесуального кодексу України.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Публічне акціонерне товариство "Азовзагальмаш", посилаючись на конкретні обставини не довів суду їх винятковість та не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем порушені вимоги щодо своєчасного виконання своїх зобов'язань за договором та сума за отриманий товар сплачена частково, суд задовольняє позовні вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 1881398,80 грн., пені в розмірі 237217,93 грн., 3 % річних в розмірі 27863,43 грн. та інфляційних витрат в сумі 225819,95 грн. В інший частині позовних вимог суд відмовляє.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір стягується з відповідача на користь позивача частково, пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 47446 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш", 87535 м. Маріуполь, Донецької області пл. Машинобудівельників, 1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Енергомашспецсталь", 84306 м. Краматорськ, Донецької області, ) основну заборгованість в розмірі 1881398 (один мільйон вісімсот вісімдесят одна тисяча триста дев'яносто вісім) грн. 80 коп., пеню в розмірі 237217 (двісті тридцять сім тисяч двісті сімнадцять) грн. 93 коп., 3 % річних в розмірі 27863 (двадцять сім тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 43 коп., інфляційні витрати в сумі 225819 (двісті двадцять п'ять тисяч вісімсот дев'ятнадцять) грн. 95 коп. та 47446 (сорок сім тисяч чотириста сорок шість) грн. судового збору. Видати наказ.

В інший частині позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 02.02. 2015 р.

Суддя О.А. Топчій