ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 лютого 2015 року Справа № 5015/5589/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Добролюбової Т.В.,
суддів:Бакуліної С.В.,
Волковицької Н.О..
Вовка І.В.,
Грейц К.В.
розглянувши заяву Львівської міської ради

про перегляд Верховним Судом України

постановиВищого господарського суду України від 25.11.2014
у справі№ 5015/5589/11
за позовом1. Об'єднання Комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу; 2. Представництва Американського Об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу; 3. Єврейської релігійної громади "Турей Загав" ("Золота Роза")
до Львівської міської ради
треті особи1. Кабінет Міністрів України; 2. Міністерство культури України; 3. Львівська обласна рада; 4. Управління охорони культурної спадщини Львівської обласної державної адміністрації; 5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Українські Інвестиційні Системи"; 6. Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради; 7. Головне управління Держземагенства у Львівській області
за участі Прокурора Львівської області
провизнання недійсними рішень Львівської міської ради

В С Т А Н О В И В:

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово, останнім рішенням Господарського суду Львівської області від 24.01.2014 у справі № 5015/5589/11 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівський апеляційний господарський суд від 01.10.2014 рішення Господарського суду Львівської області від 24.01.2014 скасовано та прийнято нове рішення яким позовні вимоги Об'єднання комітетів для Євреїв Колишнього Радянського Союзу та Представництва Американського об'єднання Комітетів для Євреїв Бувшого Радянського Союзу задоволено частково та визнано недійсними: ухвалу Львівської міської ради від 14.04.2005 № 2241 "Про визначення переліку земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах" в частині включення до переліку земельної ділянки та погодження її місця розташування, а також надання дозволу управлінню природних ресурсів та регулювання земельних відносин на виготовлення проекту відведення земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Федорова, 28, площею 0,0511 га; ухвалу Львівської міської ради від 24.05.2007 р. № 885, якою внесено зміни у попередню ухвалу та збільшено площу земельної ділянки, яка підлягає відчуженню на вул. Федорова, 28 у м. Львові до 0,0900 га та доповнено перелік із включенням земельної ділянки по вул. Федорова, 23, площею 0,0700 га; ухвалу Львівської міської ради від 05.07.2007 р. № 1003 "Про продаж шляхом аукціону права оренди земельної ділянки та об'єкта комунальної власності на вул. Федорова, 23/28 у м. Львові" в частині надання дозволу на продаж шляхом аукціону права оренди для будівництва готелю з об'єктами інфраструктури: земельних ділянок площею 0,0900 га, на вул. Федорова, 28 та площею 0,0661 на вул. Федорова, 23 та затвердження ціни продажу права оренди; укладення з переможцем договору купівлі-продажу земельних ділянок. У задоволенні позовних вимогах Єврейської релігійної громади "Турей Загав" ("Золота Роза") відмовлено.

Львівська міська рада звернулась із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 25.11.2014 у справі № 5015/5589/11, в якій заявник просить вказану постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивачів в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неоднаковим застосуванням статті 150 Земельного кодексу України, статті 34 Закону України "Про охорону культурної спадщини", статей 12, 13 та пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах. В обґрунтування своїх вимог заявником подано постанови Вищого господарського суду України від 17.07.2013 у справі №57/4, від 06.11.2012 у справі №41/490, від 13.11.2014 у справі №910/3460/14, від 11.09.2013 у справі №5011-38/5622-2012, від 16.05.2012 у справі №11/5026/2632/2011.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Вищий господарський суд України не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом. Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета і підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень. При вирішенні питання допуску справи до провадження Верховного Суду України враховується сукупність всіх наявних складових ознак неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Як убачається зі змісту постанови Вищого господарського суду України від 25.11.2014 у справі № 5015/5589/11, про перегляд якої просить заявник, суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою задоволено позов в частині визнання недійсними спірних ухвал міської ради, якими визначено перелік земельних ділянок, призначених для продажу на земельних аукціонах. При цьому суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що спірні ухвали міської ради не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки міськрада розпорядилась землями, які належать до державної форми власності та відносяться до особливо цінних земель, чим порушила порядок встановлення та зміни цільового призначення земель, при цьому при прийнятті спірних рішень міська рада вийшла за межі наданих їй повноважень, здійснивши розпорядження землями історико-культурного призначення, розпорядження якими відноситься до виключної компетенції Кабінету Міністрів України та за погодженням Верховної Ради України.

У постанові від 17.07.2013 у справі № 57/4 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання недійсним та скасування пункту відповідного рішення міської ради, яким затверджено проект відведення земельних ділянок для передачі в оренду відповідачу-2, та рішення ради про передачу у власність земельної ділянки відповідачу-3. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що передані за спірними рішеннями земельні ділянки не відносяться до земель історико-культурного призначення, а отже, не є особливо цінними землями, на вилучення яких повинна отримуватись згода Верховної Ради України.

У постанові від 06.11.2012 у справі № 41/490 суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позову про визнання недійсним з моменту прийняття рішення міської ради про передачу у власність відповідачу-2 земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування гаражно-будівельного кооперативу. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи про те, що оспорюване рішення міської ради прийнято в межах її повноважень та у відповідності до законодавства; проект землевідведення земельної ділянки відповідачу-2 розроблений та погоджений у відповідності до вимог закону; спірна земельна ділянка віднесена до земель житлової та громадської забудови, що спростовує доводи позивача щодо наявності обмежень для її відведення в силу належності до земель історико-культурного призначення.

У постанові від 13.11.2014 у справі №910/3460/14 суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні позову про визнання незаконним та скасування рішення міськради про передачу відповідачу-2 земельної ділянки для будівництва офісно-житлового комплексу з приміщеннями соціально-громадського призначення та підземною автостоянкою. При цьому, суд касаційної інстанції виходив із встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи про те, що спірні рішення відповідають нормам діючого законодавства, проект відведення земельної ділянки оцінено позитивно та погоджено у відповідності до вимог закону; спірна земельна ділянка розташована у зоні регулювання забудови першої черги, на яку встановлюються певні обмеження режиму використання, проте на спірній земельній ділянці не здійснювалося будівництво, умови використання земельної ділянки порушено не було.

У постанові від 11.09.2013 у справі №5011-38/5622-2012 суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою відмовлено задоволенні позову щодо визнання недійсним рішення міської ради щодо відведення земельної ділянки відповідачу-2 для будівництва та експлуатації багатофункціональних комплексів. При цьому, суд касаційної інстанції виходив зі встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи про те, що спірне рішення міськради прийнято у межах власної компетенції та у повній відповідності до вимог земельного законодавства України та позивачем не доведено набуття спірною земельною ділянкою статусу архітектурної охоронної зони або землі історико-культурного призначення у порядку, встановленому законодавством України.

У постанові від 16.05.2012 у справі №11/5026/2632/2011 суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою відмовлено у задоволенні позову щодо визнання незаконним рішення міської ради, яким надано у тимчасове користування відповідачу-1 земельну ділянку, оскільки позивачем не доведено факт того, що на спірні земельній ділянці знаходиться пам'ятка археології.

Таким чином, наведені постанови не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать про наявність у наведених справах різних обставин, залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

За таких обставин відсутні передбачені статтею 11116 ГПК України підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В :

Відмовити Львівській міській раді у допуску справи № 5015/5589/11 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяТ.Добролюбова
Судді: С.Бакуліна
Н.Волковицька
І.Вовк
К.Грейц