РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/29349/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л-Туна"

про стягнення заборгованості 3 532,67 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Мельник Т.С. - за дов.;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СУШІ ХАУС УКРАЇНА" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Л-Туна" про стягнення заборгованості 3 532,67 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються умови договору поставки № 7/2012 від 19.01.12р.

Ухвалою від 29.12.2014 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 27.01.2014 р.

27.01.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання ухвали суду.

Представник відповідача в судове засідання 27.01.15 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 27.01.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.01.2012 року між TOB «Суші хаус Україна» (далі - позивач, Постачальник), та TOB «Л-Туна» (далі - відповідач, Покупець) було укладено договір постачання № 7/2012, згідно якого Постачальник поставляє та передає у власність покупцю, а покупець вивчивши прас-лист постачальника, замовляє, приймає у власність та зобов'язується вчасно та повністю оплатити товар, згідно з цим договором.

Згідно з п. 3.1. Договору поставки, Покупець зобов'язується повністю оплатити загальну суму кожної окремої накладної не пізніше, ніж через 7 (сім) календарних днів з моменту поставки товару.

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано Продукцію, що підтверджується накладною № 100-06755 від 19.07.12р., копія якої знаходяться в матеріалах справи на загальну суму 1 843,57 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, в зв'язку з чим на час прийняття рішення за відповідачем рахується заборгованість, яка становить 1 843,57 грн.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В п. 5.2. Договору зазначено, що у випадку порушення покупцем строку оплати товару, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення платежу за кожен день прострочення і до повної оплати.

Позивачем заявлена вимога про стягнення пені у розмірі 689,10 грн. за період з 27.07.2012 по 14.11.2014р.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13р. п. 2.5. щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність здійснення перерахунку суми пені.

Відповідно до розрахунку, здійсненого судом, сума пені складає 139,02 грн. за період з 27.07.12р. по 26.01.13р.

За таких обставин, стягненню з відповідача підлягає сума пені у розмірі 139,02 грн.

Відповідно до п.5.3. договору, у випадку порушення відповідачем строку оплати товару більше ніж 30 календарних днів, постачальник має право стягнути з покупця штраф у розмірі 1 000,00 грн. за кожний випадок відповідного прострочення платежу.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно розрахунку, наданого позивачем та не спростованого належним чином відповідачем, останній також має сплатити 1 000,00 грн. штрафу.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Л-Туна» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, б.59; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Суші хаус Україна» (03170, м. Київ, вул..Ромена Ролана, буд.7; ) 1 843 (одну тисячу вісімсот сорок три) грн. 57 коп. заборгованості, 139 (сто тридцять дев'ять) грн. 02 коп. пені, 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. штрафу та 1 542 (одну тисячу п'ятсот сорок дві) грн. 51 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 30.01.2014р.

Суддя І.О.Домнічева