ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.01.2015 Справа № 907/1299/14

За позовом Прокурора Перечинського району в інтересах держави в особі Новоселицької сільської ради, с.Новоселиця, Перечинський район

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

про стягнення 133 580,89 грн.,

Суддя господарського суду -Кривка В.П.

представники:

Прокурор - Ярош Р.І. прокурор;

Позивача - Пойдич М.Ю., сільський голова;

Довбей Н.І., головний бухгалтер;

Відповідача - ОСОБА_4, довіреність від 27.01.2015 року;

СУТЬ СПОРУ: Прокурором Перечинського району в інтересах держави в особі Новоселицької сільської ради, с. Новоселиця, Перечинський район заявлено позов до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород про стягнення 133 580,89 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що відповідачем не в повному обсязі виконано своїх зобов'язань в частині проведенні оплати вартості земельної ділянки, згідно укладеного 09.11.2007 року між Новоселицької сільської ради та приватним підприємцем ОСОБА_1 договору купівлі-продажу земельної ділянки розміром 8 000 кв. м. в с. Новоселиця, урочище „Вурбанове" Перечинського району. Внаслідок чого в останнього станом на момент пред'явлення позову наявна прострочена заборгованість з оплати вартості земельної ділянки на загальну суму 94 872,87 грн. Покликаючись на умови договору та закону сільською радою проведено нарахування фінансових санкцій і заявник просить стягнути з відповідача 133 580,89 грн., в т.ч. 94 872,87 грн. основного боргу з оплати вартості земельної ділянки, 26 548,11 грн. інфляційних нарахувань та 12 159,91 грн. трьох відсотків річних (заявлений період нарахування згідно розгорнутого розрахунку - грудень 2010р. по грудень 2014р.).

Виходячи з положень ст. 2 ГПК України, визначеного прокурором у вступній частині позову суб'єктного складу сторін та суті заявлених вимог (прокурором зазначено орган уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах - Новоселицьку сільську раду та заявлено вимогу про стягнення коштів на її користь), приймаючи до уваги статус останьої у спірних правовідносинах (сторона за договором) та наявності повноважень визначених ст. 1 ГПК України, на який вказує у своєму позові і сам прокурор (покликання на обставини розглянутої господарським судом справи №15/33, де сільрада виступала самостійним заявником та позивачем з аналогічного спору, ідентичних правових підстав - невиконання умов вищевказаного договору купівлі - продажу землі та суб'єктного складу), ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 05.01.2015р. було порушено провадження у даній справі та прийнято дану позовну заяву до розгляду, згідно якої у відповідності до положень ст.ст. 2, 29 ГПК України Новоселицька сільська рада набула статусу позивача, про що чітко було зазначено в ухвалі суду та послідуючих ухвалах з розгляду даної справи.

У ході судового розгляду, уповноважений представник прокуратури та Новоселицької сільської ради зазначений процесуальний статус по справі не уточнювали та не заперечували, при цьому просили заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі доказами та матеріалами.

Уповноважений представник відповідача проти позову категорично заперечив, з підстав пропуску строку позовної давності, про що подав суду письмову заяву щодо застосування судом строків позовної давності до заявлених позовних вимог, при цьому, наполягає на вирішенні спору по суті. Прокурор та уповноважені представники позивача проти даної заяви не заперечили, обставин пропуску строку позовної давності не спростовували, будь-яких клопотань з даного приводу не заявляли.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши прокурора та уповноважених представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2007 року між Новоселицькою сільською Радою (Продавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 8000 кв. м. в с. Новоселиця, урочище „Вурбанове" Перечинського району. Вказана земельна ділянка віднесена до земель несільськогосподарського призначення за функціональним використанням для обслуговування бази гірськолижного відпочинку (а.с. 11-14).

Ціна продажу земельної ділянки встановлена сторонами договору в розмірі 232 341,61 грн. (без ПДВ).

Сторони домовились (п. 2.2 договору) про сплату вартості земельної ділянки частинами: 30%, що становить 69 702,48 грн. в строк до 15.01.2008 р., а 70%, тобто 162 639,12 грн. (без ПДВ) з розстрочкою платежу до 15 грудня 2010 року з врахуванням інфляції щомісячно до 25 числа місяця рівними долями.

Заявник стверджує, що станом на момент пред'явлення позову наявна прострочена заборгованість відповідача з оплати обумовленої договором вартості земельної ділянки становить суму 94 872,87 грн. (суму 30% в розмірі 69 702,48 грн. відповідач сплатив самостійно, а суму 67 766,25 грн. за даним договором було стягнуто рішенням господарського суду Закарпатської області по справі 15/33 від 06.07.2009 року за позовом Новоселицької сільської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а.с. 15-17). При цьому, за прострочення виконання договірних зобов'язань покликаючись на положення ст. 625 ЦК України сільською радою проведено нарахування грошових санкцій і прокурор та позивач просять стягнути з відповідача суму 133 580,89 грн., в т.ч. 94 872,87 грн. основного боргу з оплати вартості земельної ділянки, 26 548,11 грн. інфляційних нарахувань та 12 159,91 грн. трьох відсотків річних (заявлений період нарахування згідно розгорнутого розрахунку - грудень 2010р. по грудень 2014р., в матеріалах справи).

В ході судового розгляду уповноважений представник відповідача проти позову заперечив, з підстав пропуску строку позовної давності, про що подав суду письмову заяву щодо застосування судом строків позовної давності до заявлених позовних вимог, при цьому, наполягає на вирішенні спору по суті. Прокурор та уповноважені представники позивача проти даної заяви не заперечили, обставин пропуску строку позовної давності не спростовували, будь-яких клопотань з даного приводу не заявляли.

Аналізуючи правовідносини сторін та встановлюючи дійсні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України від 16.01.03 № 436-IV з наступними змінами та доповненнями (ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.03 № 435-IV з наступними змінами та доповненнями) господарське зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється законодавцем тривалістю в три роки. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, при цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги, вважається що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 коментованого Закону), в т.ч. вимог передбачених ст. 625 ЦК України (п. 5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013, № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Відповідач просить та наполягає застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог (письмова заява, долучено до матеріалів справи).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене в сукупності в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, внаслідок спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 49 ГПК України та положень п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", судові витрати, які становлять 2 671,62 грн. підлягають стягненню до державного бюджету з позивача - Новоселицької сільської ради.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Новоселицької сільської ради, с. Новоселеця, 27, Перечинського району, Закарпатська обл. () в доход Державного бюджету України, а саме (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів - державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача - 3002; код отримувача - 38015610) суму 2 671 (Дві тисячі шістсот сімдесят одна) грн. 62 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 31.01.2015 року.

Суддя В.Кривка