ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" лютого 2015 р.Справа № 922/5578/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області в інтересах держави в особі 1) Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, смт. Новопокровка, 2) Державної екологічної інспекції у Харківській області, м.Харків,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с.П'ятигірське Балаклійського району Харківської області,
про стягнення 981525,27 грн.
за участю представників:

1-го позивача - не з'явився;

2-го позивача - Сосіної І.О. (довіреність № 01/01-24/05-14 від 08.01.2014р.);

відповідача - не з'явився;

прокурора - Зливка К.Р. (посвідчення № 013773 від 06.12.2012р.);

ВСТАНОВИВ:

Чугуївський міжрайонний прокурор звернувся до господарського суду з позовною заявою в інтересах держави в особі 1) Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, смт. Новопокровка, 2) Державної екологічної інспекції у Харківській області, м.Харків, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", с.П'ятигірське Балаклійського району Харківської області, шкоди, заподіяної внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами у розмірі 981525,27 грн. Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.12.2014р. за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/5578/14 та розгляд справи призначено на 16.12.2014р. о 12:30 год.

Ухвалою господарського суду від 16.12.2014р. розгляд справи № 922/5578/14 було відкладено на 14.01.2015р. об 11:30 год.

13.01.2015р. до канцелярії господарського суду надійшов відзив ТОВ "Курганський бройлер" на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, вважає, що філія "Голден Кросс" ТОВ "Курганський бройлер" здійснювала водозабір без порушення вимог природоохоронного законодавства для власних господарських і побутових потреб та має право на видобування корисних копалин - води без спеціального дозволу. Збитків державі відповідачем завдано не було.

14.01.2015р. 2-й позивач надав на вимогу суду письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відповідач користувався надрами за відсутністю спеціального дозволу (ліцензії) на користування ділянкою надр (підземні води). Другий позивач звернув увагу суду на те, що відповідачем не було використано право на звернення до суду з метою визнання дій щодо проведення перевірки або складання акту такими, що вчинені з порушенням вимог діючого законодавства.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.01.2015р., була оголошена перерва до 26.01.2015р. до 11:30 год.

23.01.2015р. 2-й позивач, Державна екологічна інспекція у Харківській області, подав до канцелярії суду письмові заперечення на відзив відповідача, в яких надав обґрунтування необхідності отримання дозволу на користування надрами будь-яким суб'єктом господарювання, який від своєї господарської діяльності має прибуток.

Заперечення Державної екологічної інспекції були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 26.01.2015р. розгляд справи було відкладено на 02.02.2015р. о 12:30 год.

У судовому засіданні, яке відбулося 02.02.2015р., прокурор та представник 2-го позивача підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

У позовній заяві прокурором було заявлено клопотання про вжиття заходів по забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належать ТОВ "Курганський бройлер", у тому числі, які обліковуються на банківських рахунках підприємства: р/р 6670 в Донецькій ФПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", МФО 334851, 6.

Статтею 65 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського пору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи суд має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно ст. 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" визначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Розглянувши заявлене прокурором клопотання, керуючись ст.ст. 66, 68 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне відмовити у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, оскільки запропонований прокурором вид забезпечення не відповідає предмету позову та прокурором не надано доказів відсутності коштів на рахунках відповідача.

Враховуючи, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування обставин, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі, у разі невжиття запропонованих заходів, суд вважає, що такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти відповідача призведе до суттєвого обмеження прав і законних інтересів відповідача, оскільки заважатиме веденню ним власної господарської діяльності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову та визнав за необхідне відмовити у його задоволенні.

Представник 1-го позивача у судове засідання 02.02.2015р. не з'явився; про причину неявки суд не повідомив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився; доказів отримання відповідачем копії ухвали господарського суду від 26.01.2015р. на час даного судового засідання до суду не надійшло. Про попереднє судове засідання, призначене на 26.01.2015р., відповідач був повідомлений належним чином, проте у дане судове засідання свого представника не направив.

Представник відповідача Рождественська І.В. (довіреність № 01/КБ/Ю від 02.01.2015р.), яка була присутня лише у судовому засіданні 14.01.2015р., проти позову заперечувала на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що встановлений законом строк розгляду справи № 922/5578/14 спливає 02.02.2015р., та приймаючи до уваги, що відповідач не був позбавлений права на подання до суду відповідних письмових пояснень та додаткових доказів в межах двомісячного строку розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутністю представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представника 2-го відповідача, суд встановив наступне.

Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", Закону України "Про основні задачі державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та згідно з наказом від 08.05.2012р. № 392/01-03, було проведено планову перевірку філії "Голден Кросс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер", за результатами якої було встановлено порушення ст.ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра, про що зазначено в акті перевірки № 442/09-18 від 28.05-15.06.2012, який було підписано та отримано директором філії "Голден Кросс" ТОВ "Курганський бройлер" Клочко А.О.

Так, у ході проведеної Інспекцією перевірки було встановлено, філія "Голден Кросс" TOB "Курганський бройлер" утворена внаслідок технічного переоснащення Введенської племферми в пташник батьківського стада племрепродуктора курей м'ясних ліній. Основним видом діяльності є забезпечення інкубаційним яйцем та курчатами бройлерних порід TOВ "Курганський бройлер". Річна кількість інкубаційних яєць складає 9,5 млн. шт. та добових курчат 3,7 млн. шт.

Водопостачання на підприємстві здійснюється з 2-х артсвердловин глибиною по 61 м. та дебітом 2.0 і 6,5 м.куб./год на підставі дозволу на спецводокористування від 04.06.2010р. Укр.№ 4825А/Хар., виданого Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області.

Термін дії дозволу на спецводокористування визначено - до 12.05.2013р. Термін дії попереднього дозволу на спецводокористування закінчився 09.07.2010р.

З вищевказаних дозволів вбачається, що водопостачання підприємства передбачено на виробничі та госппобутові потреби. Ліміт забору води зі свердловини складає 204,0 м.куб/добу або 71,578 тис. м.куб/рік.

Як було встановлено у ході перевірки, у період з 08.08.2011р. по 31.05.2012р. філією "Голден Кросс" TOB "Курганський бройлер" здійснювався забір води зі свердловини за адресою: Харківська область, Чугуївський район, с. Н. Покровка, вул. Польова, 1, без спеціального дозволу на користування надрами (підземні води).

За цей період зі свердловини було забрано підземної води 2293 1 м.куб., що є порушенням вимог ст. ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра.

З метою усунення порушень, виявлених під час здійснення перевірки, Державною екологічною інспекцією було винесено припис від 15.06.2012р. за № 04-26/90, яким директора філії "Голден Кросс" TOB "Курганський бройлер" Клочко А.О. зобов'язано отримати спеціальний дозвіл для видобування підземних вод у строк до 15.10.2012р.

Даний припис було прийнято до виконання особисто директором філії "Голден Кросс" TOB "Курганський бройлер" Клочко А.О. Однак, у вказаний строк вказані порушення усунуто не було.

З урахуванням норм, передбачених "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства щодо охорони та раціонального використання водних ресурсів", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища та ядерної безпеки України № 389 від 20.07.2009р., Державною екологічною інспекцією у Харківській області була нарахована шкода внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами, яка становить 981525,27 грн. та пред'явлена претензія № 153 від 18.06.2012р.

Вищевказаний розрахунок шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами, разом з вказаною претензією, були надіслані на адресу філії "Голден Кросс" TOB "Курганський бройлер". Однак, до цього часу, вищевказану шкоду, заподіяну внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами, добровільно не відшкодовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу.

Згідно ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", в порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Статтею 44 Водного кодексу України визначено, що водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявністю дозволу.

Згідно ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається:

- державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення;

- Верховною Радою Автономної республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього середовища у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Відповідно до ст. 3 Водного Кодексу України, підземні води належать до водного фонду України, а за приписами Кодексу України про надра, вони є частиною надр.

Тобто, прісні підземні води це - природний ресурс з подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Згідно ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном-водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

Статтями 2 та 3 цього Кодексу встановлено, що його завданням є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.

Спеціальне використання надр на праві надрокористування передбачає відповідно до ст. 19 Кодексу України про надра отримання спеціального дозволу (ліцензії) на використання надр. Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра видобування підземних вод здійснюється на підставі спеціальних дозволів.

Прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 № 827.

Таким чином, спеціальне використання прісних підземних вод включає в себе як використання водних ресурсів (підземних вод відповідної території) так і надр (мінеральної сировини).

Необхідність отримання двох дозвільних документів від водокористувачів, визначено також у постановах Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабміну від 10.08.1992р. № 459" від 13.03.2002р. № 321 та "Про затвердження Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами" від 30.05.2011р. № 615.

Зазначені вище постанови вимагають отримання таких двох дозволів:

- на спеціальне водокористування, відповідно до ст. 49 Водного кодексу України (видається Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Харківській області);

- на користування надрами для видобування корисних копалин, на підставі ст. 16 Кодексу України про надра (Державна служба геології та надр, України).

Таким чином, здійснення однієї і тієї ж дії - видобування (забору) прісної підземної води потребує оформлення двох різних дозволів, а тому відповідач зобов'язаний отримати також і спеціальний дозвіл (ліцензію) на користування надрами (прісними підземними водами).

Однак, в порушення вказаних вимог законодавства, відповідач без спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами здійснив самовільний забір води з підземних джерел із застосуванням технічних засобів.

Згідно ст. 16 Кодексу України про надра, спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Відповідно до ст. 19 даного Кодексу, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Як вбачається з Акту перевірки № 442/09-18, відповідач використовує земельну ділянку, на якій розташована артезіанська свердловина, на підставі Договору оренди земельної ділянки.

Згідно ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про надра, внесеної Законом України "Про внесення зміни до статті 23 Кодексу України про надра щодо видобування підземних вод" від 22.12.2010р. № 2849-VI, землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, не централізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра-для господарських і побутових потреб.

У той же час стаття 23 Кодексу України про надра встановлює обмеження для реалізації цього права:

- по-перше, правом на земельну ділянку,

- по-друге, визначивши мету видобування - для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання,

- по-третє, обмеживши таке видобування продуктивністю водозаборів підземних вод, яке не перевищуватиме 300 кубічних метрів на добу.

Таким чином, реалізація права землевласника та землекористувача на видобування підземних вод можлива лише за наявності усіх умов, передбачених статтею 23 Кодексу України про надра.

Проте, приписи даної статті не можуть розповсюджуватись на діяльність філії "Голден Кросс" TOB "Курганський бройлер", оскільки метою водокористування у даному випадку є виробничі потреби.

Факт незаконного використання прісних підземних вод відповідачем для виробничих потреб підтверджується даними обліку водоспоживання (водовідведення) водовимірювальним приладами та обладнанням, що є первинно-обліковою документацією, звітами про використання води (форми - 2ТП (водгосп), які є документами сурової звітності та щоквартально надаються до державних органів статистики та податкової служби для нарахування збору за спеціальне водокористування.

Згідно ГОСТ 17.1.1.04-80 "Класифікація підземних вод за цілями і водокористування", затверджених постановою Державного комітету СРСР по стандартам № 1452 від 31.03.1980р., який діє в Україні на даний час, до промислових потреб відноситься забезпечення водою виробничих процесів, а до господарсько-побутових потреб належать: господарсько-питне водопостачання (централізоване та нецентралізоване) територій житлової забудови та громадських будівель міських промислових районів та сільськогосподарських районів; кондиціювання повітря в громадських та житлових будівлях; полив та миття територій населених пунктів (вулиць, площ, зелених насаджень), робота фонтанів тощо; полив посадок в міських та селищних теплицях і парниках; інші потреби (в тому числі гасіння пожеж, промивання водопровідних та каналізаційних мереж).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що він здійснює водокористування для власних побутових потреб.

Проте, згідно дозволу на спецводокористування від 04.06.2010р. Укр.№ 4825А/Хар., виданого відповідачу Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Харківській області, метою користування підземною водою є госппобутові та виробничі потреби, а саме для розведення птахівництва.

Крім того, відповідно до звітів про використання води за 2012, 2011 роки за формою № 2-ТП(водогосп), що є суворою звітністю, відповідач звітує, що фактично використав воду із свердловини на сільськогосподарське водопостачання, тобто на розведення птахівництва, що також спростовує факт використання відповідачем підземної води для власних потреб.

Таким чином, підстави для застосування до спірних правовідносин норм ст. 23 Кодексу України про надра у даному випадку відсутні (аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 02.12.2014р. по справі № 922/976/14).

Відповідно до ст. 65 Кодексу України про надра, порушення законодавства про надра тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову і кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення законодавства про надра несуть особи, винні, у тому числі у самовільному користуванні надрами.

Згідно ст. 67 Кодексу України про надра, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 69 даного Закону встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У пункті 1.6 Роз'яснень Вищого Господарського суду України № 02-5/744 від 27.06.2001р. "Про деякі питання вирішення спорів, пов'язаних з застосуванням законодавства про охорону навколишнього середовища" визначено, що вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу.

Також слід зазначити, що Акт перевірки № 442/09-18 від 28.05-15.06.2012, у встановленому законом порядку відповідачем не оскаржувався.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачем не доведено належними доказами обставини, на які він посилається в обґрунтування заперечень проти позову, а також приймаючи до уваги, що несплата заподіяної внаслідок видобування підземних вод без відповідного дозволу шкоди у розмірі 981525,27 грн. призводить до порушень інтересів держави, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 13, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 1166 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 44, 48, 49 Водного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, 16, 19, 21, 23, 65, 67 Кодексу України про надра, ст.ст. 38, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, с.П'ятигірське, вул.Першотравнева, 1; ; р/р 6929 у філії "ПУМБ", м.Донецьк, МФО 334851) на користь держави Україна (р/р 0464, Чугуївське УДКСУ у Харківській області, для зарахування надходжень по коду бюджетної класифікації 24062100 "Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності", символ звітності 331 в установі банку - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011) - шкоду, заподіяну внаслідок самовільного використання водних ресурсів без спеціального дозволу на користування надрами у розмірі 981525,27 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Курганський бройлер" (64252, Харківська область, Балаклійський район, с.П'ятигірське, вул.Першотравнева, 1; ; р/р 6929 у філії "ПУМБ", м.Донецьк, МФО 334851) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) - 19630,50 грн. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.02.2015 р.

Суддя Н.М. Кухар