РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2015Справа № 910/25454/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт"
доДержавного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами
простягнення 11 568,53грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Левчук Ю.О. - по посвідченню;
від відповідача:Арделян Ю.В. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами про стягнення 3% річних у розмірі 1 854,02 грн., пені у розмірі 7 905,80 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 808,71 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/25454/14 та призначено її до розгляду на 17.12.2014 р.

Так, позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору про надання послуг №20/006 від 20.06.2013 р. в частині здійснення своєчасної оплати вартості послуг з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання.

Відповідач у відзиві №1-8-к від 15.01.2015 р. проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на допущені позивачем помилки при нарахуванні пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме, оскільки на його думку, Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" невірно визначено початок прострочення терміну внесення плати за послуги.

Вимога позивача про стягнення судових витрат пов'язаних з оплатою послуг адвоката, за поясненнями відповідача також не підлягає задоволенню, оскільки не має підтвердження її обґрунтованості, зокрема, взяття участі у судовому засіданні самим адвокатом та не надання документів, які б підтверджували сплату відповідних послуг.

17.12.2014 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами 3% річних у розмірі 1 854,02 грн., пеню у розмірі 7 905,80 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 715 грн., а також понесені позивачем судові витрати: 1 827,00 грн. на оплату судового збору та 1 500,00 грн. на оплату послуг адвоката.

Між тим, 16.01.2015 р. від позивача надійшла заява, в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, якою Товариство з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" зменшило позовні вимоги та просило стягнути з Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами 3% річних у розмірі 1 782,51 грн., пеню у розмірі 7 799,25 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 803,50 грн.

Одночасно, у вказаній заяві позивач просив віднести на рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати в сумі 1 827,00 грн. за сплату судового збору та 3 000,00 грн. за оплату послуг адвоката.

Статтею ст. 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" про зменшення позовних вимог відповідає приписам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, остання прийнята господарським судом до уваги під час розгляду справи та судом розглядаються остаточні позовні вимоги, викладені в останній.

Що стосується заявлених учасниками судового процесу клопотань, господарський суд зазначає наступне.

17.12.2014 р. від Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами надійшло клопотання №1-783-к про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на те, що позовну заяву від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" підписано неповноважною особою, проте з твердженнями Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління суд не погоджується виходячи з такого.

Статтею 81 Господарського процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік підстав для залишення позову без розгляду. Господарський суд залишає позов без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано; у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; позивач не звертався до установи банку за одержанням з відповідача заборгованості, коли вона відповідно до законодавства мала бути одержана через банк; позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору; громадянин відмовився від позову, який було подано у його інтересах прокурором.

Як вбачається з позовної заяви, останню підписано генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" В.В. Кусак.

Згідно із ч. 2 ст. 80 Цивільного кодексу України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Статтею 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст. 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За приписами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вносяться відомості щодо керівника юридичної особи

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" на момент подачі позову був: Кусак Василь Володимирович.

Відтак, за виносками суду позовну заяву від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" підписано повноважною особою, а тому, твердження Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами викладені в клопотанні №1-783-к від 16.12.2014 р. є хибними.

31.12.2014 р. від Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами надійшло клопотання №1-850-к від 29.12.2014 р. про залучення Державного управління справами, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору стороні відповідача.

Обґрунтовуючи заявлене вище клопотання відповідач зазначає, що належність Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами до державного сектору економіки, обмеження встановлені статутом відповідача щодо розпорядження майном та коштами, на думку вказаного учасника судового процесу, є об'єктивними причинами необхідності залучення такої третьої особи.

Відповідно до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

За змістом п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського кодексу України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р. питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Наразі, заявником не наведено належного обґрунтування впливу рішення по даній справі на права та обов'язки на Держаного управління справами.

Відтак, враховуючи що внаслідок прийняття судового рішення по даній справі на вказаного суб'єкта господарювання не буде покладено нових обов'язків та не виникне нових прав, суд дійшов висновку, що клопотання №1-850-к від 29.12.2014 р. є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 28.01.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалось фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи, 20.06.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" (Підрядник) та Державним підприємством "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами (Замовник) укладено Договір, відповідно до п. 1.1 якого Підрядник, із застосуванням власних монтажних інструментів, зобов'язався надати Замовнику послуги з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску (наді - послуги) поліграфічного обладнання (далі - обладнання), яке знаходиться в експлуатації у Замовника, зазначеного в додатку №1, а Замовник - прийняти і оплатити належним чином надані послуги.

За умовами п. 2.2 укладеного між сторонами правочину результатом наданих послуг є обладнання, налагоджене та пущене в експлуатацію за адресою монтажу, яке працює не гірше, ніж до початку проведення робіт по демонтажу.

Ціна договору становить 135 000,00 грн. Ціна договору може бути змінена за взаємною письмовою згодою сторін (п.п. 3.1, 3.2 договору №20/006 від 20.06.2013 р.).

У розділі 4 Договору контрагентами погоджено порядок здійснення оплати, а саме визначено, що замовник зобов'язується оплатити підряднику ціну договору у наступному порядку:

- 30% від ціни договору замовник сплачує протягом 7 календарних днів з дати підписання договору;

- 40% від ціни вноситься протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг згідно додатку №1;

- 30% від ціни правочину сплачуються замовником протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг згідно додатку №1.

У додатку №1 до вказаного вище правочину сторони погодили обсяг послуг, який надається підрядником за договором, місце надання послуг та вимоги до підготування місця виконання підрядником своїх обов'язків.

Так, Додатком визначено, що послуги за договором надаються в два етапи, до першого відноситься: огляд обладнання перед демонтажем, демонтаж вузлів і агрегатів обладнання, підготовка обладнання і його складових вузлів і агрегатів із зони демонтажу до зони завантаження на транспортний засіб, розміщення обладнання і його складових вузлів і агрегатів на транспортному засобі; до другого етапу належать: переміщення обладнання з зони розвантаження в зону монтажу, монтаж обладнання і його складових вузлів і агрегатів, проведення пусконалагоджувальних робіт, тестування обладнання після монтажу.

За умовами п. 10.1 Договору останній набирає чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками контрагентів і діє до повного виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами п. 2.2 укладеного між сторонами правочину результатом наданих послуг є обладнання, налагоджене та пущене в експлуатацію за адресою монтажу, яке працює не гірше, ніж до початку проведення робіт по демонтажу.

Так, на виконання умов договору №20/006 від 20.06.2013 р. позивачем було надано, а відповідачем прийнято зазначені в додатку №1 послуги окремо за кожним з етапів, що підтверджується актом приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг б/н від 29.07.2013 р. на суму 94 500,00 грн. та актом приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг б/н від 12.09.2013 р. на суму 40 500,00 грн.

Судом встановлено, що акти приймання-передачі послуг по завершенню першого та другого етапів надання послуг за договором №20/006 від 20.06.2013 р. підписані представником Підрядника та Замовника без жодних зауважень та заперечень, та скріплені печатками господарських товариств.

За таких обставин, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, господарський суд дійшов висновку про належне виконання позивачем своїх обов'язків в частині надання послуг з демонтажу, монтажу, налагодження та пуску поліграфічного обладнання на загальну суму 135 000,00 грн.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Як вже зазначалось у розділі 4 договору №20/006 від 20.06.2013 р. сторонами було погоджено порядок здійснення оплати, а саме визначено, що замовник зобов'язується оплатити підряднику ціну договору у наступному порядку: 30% від ціни договору замовник сплачує протягом 7 календарних днів з дати підписання договору; 40% від ціни вноситься протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню першого етапу надання послуг згідно додатку №1; 30% від ціни правочину сплачуються замовником протягом 7 календарних днів з дати підписання акту приймання-передачі послуг по завершенню другого етапу надання послуг згідно додатку №1.

За таких обставин, враховуючи прийняття відповідачем послуг, що підтверджується актами приймання-передачі, з огляду на умови договору щодо обсягів та терміну оплати, суд дійшов висновку, що строк оплати послуг за договором №20/006 від 20.06.2013 р. на суму 135 000,00 грн. настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечуються, Державне підприємство "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами здійснило прострочення виконання грошового зобов'язання в частині сплати вартості наданих послуг.

Наразі, як підтверджується матеріалами справи відповідач прийняті за договором №20/006 від 20.06.2013 р. послуги оплачував у наступному порядку: 01.11.2013 р. на суму 10 000,00 грн., 17.12.2013 р. на суму 5 000,00 грн., 18.12.2013 р. на суму 5 000,00 грн., 23.12.2013 р. на суму 5 000,00 грн., 11.01.2014 р. на суму 5 000,00 грн., 04.02.2014 р. на суму 20 000,00 грн., 05.02.2014 р. на суму 25 000,00 грн., 06.02.2014 р. на суму 30 000,00 грн. та 19.03.2014 р. на суму 30 000,00 грн.

Тобто, виходячи з п. 4.1 договору №20/006 від 20.06.2013 р., норм чинного законодавства України мало місце прострочення виконання відповідачем взятих на себе за вказаним правочином зобов'язань .

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У частині 1 ст. 549 Цивільного кодексу України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

За приписами ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За умовами п. 7.3 Договору за порушення замовником строків оплати належним чином наданих послуг, останній сплачує підряднику пеню в розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла під час прострочення, від суми простроченого платежу за кожний день всього часу прострочення до дати фактичної оплати чи дня пред'явлення позову.

Наразі, за порушення відповідачем строків внесення плати за послуги кожного з етапів нараховано пеню на загальну суму 7 799,25 грн., а саме за періоди: з 06.08.2013 р. по 12.08.2013 р. на суму 289,97 грн., з 13.08.2013 р. по 19.09.2013 р. на суму 1 480,93 грн., з 20.09.2013 р. по 31.10.2013 р. на суму 1 682,88 грн., з 01.11.2013 р. по 16.12.2013 р. на суму 2 047,95 грн., з 17.12.2013 р. по 18.12.2013 р. на суму 9,86 грн., з 19.12.2013 р. по 23.12.2013 р. на суму 245,75 грн., з 24.12.2013 р. по 10.01.2014 р. на суму 783,56 грн., з 11.01.2014 р. по 03.02.2014 р. на суму 822,74 грн., з 04.02.2014 р. по 05.02.2014 р. на суму 13,97 грн., з 06.02.2013 р. по 07.02.2014 р. на суму 4,93 грн. та з 08.02.2014 р. по 18.03.2014 р. на суму 416,71 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 р.).

Зміст укладеного між сторонами правочину та зазначення про нарахування пені до дати фактичної оплати чи до звернення до суду, за висновками суду, не свідчить про наявність у сторін волі щодо погодження відмінного, ніж визначено ст. 232 Господарського кодексу України, строку нарахування неустойки.

Тобто, враховуючи, що на підставі узгоджених сторонами умов договору не можливо дійти однозначного висновку про наявність у сторін взаємного волевиявлення на зміну передбаченого ст. 232 Господарського кодексу України строку нарахування пені, суд вважає за необхідне обмежити період нарахування неустойки шістьма місяцями.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивач звернувся із позовною заявою 17.11.2014 р., а відтак, за поясненнями Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами, спеціальна позовна давність встановлена в один рік вже сплинула, а саме за актом від 29.07.2013 р. - 06.08.2013 р., а за актом від 12.09.2013 р. - 20.09.2013 р. відповідно.

Отже, за твердженнями відповідача позивачем знехтувані приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

Наразі, господарський суд зазначає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 р. законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Після проведення власного розрахунку суми пені, з урахуванням положень ст. 258 Цивільного кодексу України та ст. 232 господарського кодексу України господарський суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 3 230,41 грн.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наразі, позивачем за порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за Договором було нараховано 3% річних на загальну суму 1 782,51 грн., а саме за період: з 06.08.2013 р. по 19.09.2013 р. на суму 349,52 грн., з 20.09.2013 р. по 31.10.2013 р. на суму 443,84 грн., з 01.11.2013 р. по 16.12.2013 р. на суму 472,60 грн., з 17.12.2013 р. по 18.12.2013 р. на суму 9,86 грн., з 19.12.2013 р. по 23.12.2013 р. на суму 37,81 грн., з 24.12.2014 р. по 10.01.2014 р. на суму 153,70 грн., з 11.01.2014 р. по 03.02.014 р. на суму 207,12 грн., з 04.02.2014 р. по 05.02.2014 р. на суму 6,97 грн., з 06.02.2014 р. по 07.02.2014 р. на суму 4,93 грн. та з 08.02.2014 р. по 18.03.2014 р. на суму 96,16 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, господарський суд встановив, що останній є арифметично вірним, а відтак, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Між тим, за період з серпня 2013 р. по березень 2014 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" нараховано інфляційні втрати в розмірі 1803,50 грн. За висновками суду наведений заявником розрахунок інфляційних втрат є вірним, а вимоги в цій частині обґрунтованими.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не був належними доказами спростований факт порушення взятих на себе за вказаним договором обов'язків щодо оплати послуг в передбачені у вказаному правочині строки, з огляду на допущені заявником при нарахуванні пені помилки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" до Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами підлягають задоволенню частково на визначені вище суми.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України до складу судових витрат входить, зокрема, оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Враховуючи положення п. 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

За приписами п. 11 Листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін і доповнень до деяких інформаційних листів" №01-8/155 від 13.02.2002 р., вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд, з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Пунктом 6.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 р. встановлено, що відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як встановлено судом, 12.05.2014 р. між адвокатом Левчук Юрієм Олександровичем (Адвокат) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" (Клієнт) укладено договір на юридичне обслуговування, предметом якого є надання Адвокатом Клієнту юридичних послуг та сплата Клієнтом останніх.

Згідно з п. 3.1 вказаного вище договору вартість наданих послуг визначається у відповідності до письмово погодженого сторонами прейскуранту цін Адвоката.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було сплачено 3 000,00 грн. на оплату послуг адвоката, про що свідчить платіжне доручення №9514 від 19.12.2014 р., з призначенням платежу, як оплата за юридичні послуги згідно з договором та рах/фактурою №12 від 22.11.2014 р.

Водночас, судом враховано, що у судових засіданнях 16.01.2015 р. та 28.01.2015 р. інтереси позивача були представлені, зокрема, адвокатом Левчук Ю.О., який надав пояснення по суті спору.

Між тим, суд приймає до уваги, що подані позивачем заяви та клопотання (клопотання про продовження строку вирішення спору від 16.01.2015 р., заява про приєднання до матеріалів справи доказів оплати адвокатських послуг, заяви про зменшення позовних вимог від 12.01.2015 р, розрахунок заявлених вимог, пояснення від 17.01.2015 р.) були підписані саме Левчуком Ю.О.

Приймаючи до уваги все вище викладене, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про компенсацію витрат на правову допомогу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 р. розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ч. 5 ст. 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенню позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, вимога позивача про компенсацію витрат на правову допомогу підлягає задоволенню частково, в межах задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Державне видавництво "Преса Україна" Державного управління справами (03047, м. Київ, Шевченківський район, просп. Перемоги, буд. 50; ідентифікаційний код 05905668) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліграфімпорт" (02105, м. Київ, Дніпровський район, вул. Тампере, буд. 5, каб. 306; ідентифікаційний код 31987931) пеню у розмірі 3 230 (три тисячі двісті тридцять) грн. 41 коп., 3% у розмірі 1 782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн. 51 коп., інфляційні втрати в сумі 1 803 (одна тисяча вісімсот три) грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 1 076 (одна тисяча сімдесят шість) грн. 51 коп., а також витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 1 767 (одна тисяча сімсот шістдесят сім) грн. 66 коп. Видати наказ.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 02.02.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко