РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа № 910/29822/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "Сайга"

до Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк"

про стягнення 237668,43 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Ярмола О. В. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ :

Заявлено позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" заборгованості за Договором про надання послуг із розміщення зовнішньої реклами № 07/03/13-ЗР від 07.03.2013 в розмірі 237668,43 грн., в тому числі 195720,00 грн., 29358,00 грн. пені, 2412,99 грн. 3% річних, 10177,44 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2015 порушено провадження по справі № 910/29822/14, розгляд справи призначено на 02.02.2015.

В судове засідання 02.02.2015 представник позивача з'явився та підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача відзив на позов не надав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Ухвала суду надсилалась відповідачу в тому числі і на юридичну адресу підприємства згідно відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

У відповідності з положеннями п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається за повідомленням сторони господарському суду поштовою адресою. У разі не надання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності за такою адресою, вважається ухвала про порушення провадження у справі вручена їх належним чином.

Ухвалу суду про порушення провадження у справі відповідачем отримано 14.01.2015, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого відправлення.

Провадження у справі порушено ухвалою суду від 05.01.2015, у зв'язку з чим у відповідача було достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання 02.02.2015 представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.02.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "Сайга" (виконавець) та Публічним акціонерним товариством "Міський комерційний банк" (замовник) було укладено договір про надання послуг із розміщення зовнішньої реклами № 07/03/13-ЗР (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язується за завданням замовника надати останньому за плату наступні послуги з розміщення зовнішньої реклами:

- надати замовнику для вибору та затвердження перед початком його рекламної кампанії адресну програму місцезнаходження вільних робочих поверхонь спеціальних конструкцій для розміщення зовнішньої реклами (п. 2.1.1 договору);

- проводити рекламні кампанії замовника на території України на зарезервованих виконавцем робочих поверхнях спеціальних конструкцій, за умови дотримання замовником зобов'язань за цим договором, у тому числі з оплати послуг, передбачених цим договором. Адресна програма та вартість рекламної кампанії замовника наводяться у додатках до цього договору на кожний обумовлений та затверджений сторонами період (п. 2.1.3).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем, в порушення умов договору, не було сплачено вартість виконаних послуг, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 195720,00 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язання нараховані пеня в розмірі 29358,00 грн., 3% річних в розмірі 2412,99 грн., інфляційні в розмірі 10177,44 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до п. 7.1 договору строк дії договору - з моменту його підписання і діє до 31.12.2013 включно.

Якщо не менш ніж за 30 календарних днів до встановленого пунктом 7.1 цього договору жодна із сторін не заявить письмово про небажання продовжувати його на прийдешній календарний рік, цей договір вважається пролонгованим на один календарний рік (п. 2.7 договору).

Сторонами доказів в підтвердження небажання продовжувати договірні правовідносини не подано.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги на суму 195720,00 грн., що підтверджується актами надання послуг: № 104 від 31.03.2014, № 106 від 02.06.2014, № 107 від 02.06.2014, № 108 від 02.06.2014№ 160 від 02.06.2014, які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Згідно з п.5.4 договору оплата послуг виконавця за цим договором здійснюється замовником шляхом внесення 100% передплати, тобто перерахуванням ціни послуг виконавця, затвердженої сторонами у додатку, на поточний рахунок виконавця протягом п'яти робочих днів з дня отримання рахунка-фактури.

На виконання умов договору позивач виставляв відповідачу рахунки на оплату: № 104 від 27.03.2014, № 106 від 27.03.2014, № 107 від 27.03.2014, № 108 від 27.03.2014, № 160 від 12.05.2014.

Також на підтвердження надання послуг позивач надав суду копії фотозвітів про розміщення рекламної кампанії.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу України встановлює, що виконавець повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для здійснення замовником свого обов'язку щодо оплати послуг є надання цих послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, замовник в порушення взятих на себе зобов'язань за договором вартість виконаних послуг не сплатив, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем і становить 195720,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з листом № 21 від 01.09.2014 з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 195720,00 грн. На доказ отримання зазначеного листа відповідачем позивач надав суду копію повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, відповідач відповіді на лист не надав, суму заборгованості не сплатив.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 195720,00 грн. боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Також позивач заявив про стягнення з відповідача 29358,00 грн. пені нарахованої за період з 10.06.2014 по 06.11.2014.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначений строк плату за надані послуги повністю не вніс, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 8.5 договору передбачено, що при порушенні замовником встановлених цим договором строків оплати послуг виконавець має право стягнути із замовника пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожний день такого прострочення платежу.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При дослідженні розрахунку пені наданого позивачем, судом встановлено, що позивач нарахував пеню по ставці 0,1%, що є порушенням як умов договору та і вимог закону.

Таким чином, суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 18917,81 грн., відповідно до розрахунку суду.

В зв'язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті коштів за надані послуги, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 2412,99 грн. - 3% річних та 10177,44 грн. інфляційних нарахованих за період з 10.06.2014 по 06.11.2014.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2412,99 грн. - 3% річних та 10177,44 грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "Сайга" підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню із сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" (03141, м. Київ, вул. Солом'янська, 33, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекламно-інформаційне агентство "Сайга" (03113, м. Київ, проспект Перемоги, 68/1, офіс 62, ) 195720 (сто дев'яносто п'ять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 18917 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 81 коп. пені, 10177 (десять тисяч сто сімдесят сім) грн. 44 коп. інфляційних, 2412 (дві тисячі чотириста дванадцять) грн. 99 коп. - 3% річних, 4544 (чотири тисячі п'ятсот сорок чотири) грн. 56 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено 04.02.2015

Суддя О.А.Грєхова