ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.02.15р. Справа № 904/9153/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек", м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове", с. Перше Травня Софіївського району Дніпропетровської області

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д", с. Нива Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області

про стягнення 17 489 806 грн. 28 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Талоконов К.В., дов. № 1201/15-1 від 12.01.15р.;

від відповідача-1: Тумасов Р.Г., дов. б/н від 01.12.14р.;

від відповідача-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротек" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" заборгованість в розмірі 17 489 806 грн. 28 коп., з яких: 13 219 967 грн. 60 коп. - сума основного боргу, 1 950 458 грн. 03 коп. - штраф, 320 926 грн. 92 коп. -3% річних, 1 998 453 грн. 73 коп. - інфляційні витрати.

Позовні вимоги мотивовані не виконанням відповідачем-1 умов договору фінансового лізингу № 58АФ-12 від 17.08.12р. в частині своєчасної та повної оплати за предмет лізингу та не виконанням відповідачем-2 договору поруки № 1П/58АВ-12 від 17.08.12р. в частині виконання зобов'язання відповідача-1.

Відповідач-1 позовні вимоги визнав частково. У відзиві на позов підтвердив наявність заборгованості перед позивачем зі сплати лізингових платежів в сумі 13 219 967 грн. 60 коп. Проти стягнення нарахованого позивачем на підставі п. 8.1 Договору штрафу у розмірі 1 950 458 грн. 03 коп. заперечував, зазначивши, що за змістом вказаного пункту Договору та розрахунку позивача, останній фактично просить суд стягнути з відповідача пеню, а тому розрахунок повинен виконуватися з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, що за контррозрахунком відповідача-1 складає 789 812 грн. 91 коп. Крім того, нарахування інфляційних втрат за порушення грошових зобов'язань, визначених згідно спірного Договору в іноземній валюті, вважає безпідставним, оскільки офіційний індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, а не іноземної валюти.

Відповідач-2 явку свого повноважного представника в призначені судові засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу суду повернулося поштове повідомлення № 842 від 09.12.14р., відповідно до якого представником відповідача-2 отримана ухвала господарського суду від 21.11.14р. про порушення провадження у даній справі. В подальшому на адресу суду поверталися конверти з ухвалами, що направлялися на адресу відповідача-2, з відміткою поштового відділення: „Повернуто за закінченням строку зберігання".

За таких обставин, господарський суд вважає, що відповідач-2 не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача-2, оскільки позовна заява з доданими до неї документами й ухвали суду направлялися за юридичною адресою відповідача-2, яка значаться у спеціальному витязі з ЄДРЮОФОП від 21.11.14р. Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЦК України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Степове" (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 58АФ-12 (надалі - Договір), відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у платне користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість та загальна вартість якого на момент укладання Договору наведені в Додатку № 1 „Специфікація", а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов'язується сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу та не може бути менше одного року (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 11.1 Договору строк лізингу з 17 серпня 2012 року по 20 серпня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами всіх зобов'язань за цим Договором. Зазначений строк може бути змінений відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що ціна договору становить гривневий еквівалент вартості майна у доларах США, виходячи з розрахунку, наведеного у пункті 2.2.2. договору.

За умовами п. 2.2. Договору ціна договору становить гривневий еквівалент 2 348 599,00 доларів США, що розраховується із суми в гривнях за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі "УкрДілінг", сформованим на 16:00 за Київським часом (далі - міжбанківський курс) на дату, що передує даті укладання цього договору (далі - міжбанківський курс договору) та становить 19 031 872 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ. Ціна договору підлягає перерахунку за міжбанківським курсом на дату, що передує даті підписання акту приймання-передачі майна, відповідно до умов пункту 2.2.2. договору.

За надання предмету лізингу у фінансовий лізинг, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю одноразову комісію, яка є першим лізинговим платежем, в розмірі 1% від ціни Договору. Комісія сплачується лізингодавцем на поточний рахунок лізингодавця в національній валюті за міжбанківським курсом на дату, що передує даті фактичної оплати у строк до 30.08.12р. (пункт 2.3. Договору).

Відповідно до п. 2.4. Договору у випадку неможливості використання даних інформаційної системи "УкрДілінг" використовується відповідний курс долару США на міжбанківському валютному ринку України за даними ПАТ "АКТАБАНК" (ідентифікаційний код 35863708).

Згідно п. 5.1 Договору майно переходить у власність лізингоодержувача за умови сплати лізингодавцю всієї суми лізингових платежів в розмірах та у терміни, передбачені графіком, втому числі сплати лізингодавцю всієї суми вартості майна, що у гривневому еквіваленті не менше вартості майна, зазначеної у акті приймання-передачі майна, сплати штрафних санкцій відповідно до умов Договору. Підтвердженням переходу права власності від лізингодавця до лізингоодержувача є підписаний між сторонами відповідний договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу.

На виконання умов Договору сторонами укладені акти приймання-передачі від 04.09.2012р., від 07.09.2012р. та від 02.10.2012р. відповідно до яких лізингодавець передав, а лізингоодержувач прийняв предмет лізингу.

01.03.2013р. між позивачем та відповідачем-1 укладена додаткова угода №1 до Договору, якою сторони, зокрема, перенесли сплату лізингового платежу за грудень 2012р. до 25.03.2013р. та виклали Графіки внесення лізингових платежів №1, №2 та №3 в новій редакції.

21.07.2014р.р. між сторонами Договору укладена додаткова угода №2 до Договору, відповідно до умов якої сторони домовилися про повернення відповідачем-1 позивачеві 6 одиниць техніки, що була предметом Договору, виклали пункти 3.3, 3.5 та 3.6 Договору та Графіки внесення лізингових платежів № 1 та № 3 в новій редакції.

Відповідно до акту приймання-передачі лізингового майна від 21.07.2014 р. відповідач-1 повернув позивачеві 6 одиниць техніки, що була предметом Договору.

31.07.2014р. між позивачем та відповідачем 1 укладена додаткова угода № 3 до Договору, якою сторони домовилися про повернення відповідачем-1 позивачеві 3 одиниць техніки, що була предметом Договору, виклали Графік внесення лізингових платежів № 3 в новій редакції.

Відповідно до акту приймання-передачі лізингового майна від 31.07.2014р. відповідач 1 повернув позивачеві 3 одиниці техніки, що була предметом Договору. При цьому сторони погодили суму простроченої та несплаченої заборгованості відповідача-1 за повернуті 3 одиниці техніки, яка склала гривневий еквівалент 49 086,29 доларів США.

За умовами п. 3.1 Договору усі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті відповідно до умов цього Договору та Додатку №2 "Графік внесення лізингових платежів" до Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця, вказаний у цьому Договорі.

Відповідно до п. 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 21.07.2014р., розмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку. Сума чергового лізингового платежу є гривневим еквівалентом відповідної суми (в доларах США), зазначеної в Графіку, виходячи з міжбанківського курсу на дату, що передує даті сплати лізингоодержувачем чергового лізингового платежу, зазначеного в графіку, збільшеного на розмір збору на обов'язкове державне пенсійне страхування при здійснені операцій з купівлі іноземної валюти. Такий порядок застосовується до усіх лізингових платежів та будь-яких інших сум, які підлягають сплаті або залишаються несплаченими, згідно з Договором.

У випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу після строку його оплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу міжбанківський курс фактичної оплати буде більшим, ніж міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов'язаний здійснити оплату такого платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати (п. 3.3.1 Договору).

За приписами пункту 3.4 Договору лізингові платежі складаються з:

- суми, яка відшкодовує частину вартості майна, яка є гривневим еквівалентом суми, визначеної в графіку, помноженої на фіксований міжбанківський курс акту приймання-передач (п.п. 3.4.1 Договору);

- комісії за користування, що розраховується як різниця суми лізингового платежу та суми, яка компенсує частину вартості майна, яка не може бути меншою за одну гривню (п.п. 3.4.2 Договору).

ТОВ "Степове" належним чином своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу №58АФ-12 від 17.08.2012р. не виконало, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в частині оплати суми, яка відшкодовує частину вартості предмету лізингу за період з серпня по грудень 2013р. та з вересня по жовтень 2014р., а також заборгованість в частині оплати комісії за користування предметом лізингу за період з лютого по жовтень 2014р. Загальна заборгованість відповідача -1 перед позивачем за Договором складає 13 219 967 грн. 60 коп., що не заперечується відповідачем-1.

Позивач вирахував зазначену суму з урахуванням положень пункту 3.3.1 Договору та виходячи з міжбанківського курсу продажу долару США, станом на 16:00 за Київським часом на 11.11.2014р. (дата, що передує складанню позовної заяви). Перевіривши зазначену інформацію, судом встановлено, що станом на 16:00 за Київським часом на 11.11.2014р. курс продажу долару США складав 16 грн. 25 коп. за 1 долар США, що підтверджується повідомленням ТОВ „УкрДілінг" від 10.12.14р. № 8, долученим позивачем до матеріалів справи.

Відповідно до п. 8.1 Договору у випадках порушення лізингоодержувачем строку оплати будь-якого лізингового платежу, встановленого в графіку, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен випадок порушення строків оплати лізингових платежів. Кожним випадком порушення строків оплати є, зокрема, кожен день прострочення оплати лізингового платежу.

Відповідно до розрахунку позивача сума нарахованого на підставі п. 8.1 Договору штрафу за період з 21.11.13р. по 12.11.14р. складає 1 950 458 грн. 03 коп.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем нараховані до сплати відповідачу 3% річних за період з 26.08.13р. по 21.11.14р. в сумі 320 926 грн. 92 коп. та інфляційні втрати за період з вересня 2013р. по жовтень 2014р. в розмірі 1 998 453 грн. 73 коп.

Заборгованість відповідача-1 підтверджується: Договором з додатками та додатковими угодами до нього, актами приймання-передачі предмету лізингу, зворотними актами прийому-передачі лізингового майна, обґрунтованим розрахунком позовної суми тощо.

17.08.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агротек" (лізингодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Степове" (лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" (поручитель) укладено договір поруки №1П/58АФ-12 (надалі - Договір поруки), за умовами п. 1.1 якого предметом договору є зобов'язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань перед лізингодавцем, які випливають з умов договору фінансового лізингу №58АФ-12 від 17.08.2012р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії договору фінансового лізингу №58АФ-12 від 17.08.2012р. (надалі - основний договір).

Відповідно до п. 2.1 Договору поруки у випадках неможливості виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за основним договором:

- лізингодавець має право на свій розсуд пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя чи лізингоодержувача або обом сторонам одночасно, повідомивши поручителя про прострочення лізингоодержувачем своїх зобов'язань за основним договором протягом 2-х робочих днів з моменту прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов'язання.

- лізингоодержувач не пізніше ніж за 3 банківських дня до моменту настання строку виконання зобов'язань за основним договором повідомляє лізингодавця та поручителя про неможливість виконання зобов'язань за основним договором.

Згідно з п. 2.2 Договору поруки сторони встановили, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості по основному договору і поручитель не буде взмозі виконати таку вимогу лізингодавця, то лізингодавець має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна поручителя, згідно норм чинного законодавства.

За умовами п. 3.1.1 Договору поруки, поручитель зобов'язаний протягом одного робочого дня від дати отримання письмової вимоги лізингодавця про прострочення лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов'язання або листа лізингоодержувача про неможливість виконати зобов'язання за основним договором виконати відповідне зобов'язання, шляхом перерахування коштів на погашення заборгованості лізингоодержувача за основним договором на рахунок лізингодавця.

Пунктом 6.1 Договору поруки передбачено, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв'язку одержувача.

В п. 6.2 Договору поруки сторони встановили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту припинення забезпеченого ним зобов'язання. Також поруки припиняється, якщо лізингодавець в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України).

На виконання умов договору поруки №1П/58АФ-12 від 17.08.2012р. позивач 31.03.14р. направив на адресу відповідача - 2 вимогу сплати заборгованості по лізинговим платежам від 31.03.14р. № 3103/14-бюр, яка отримана відповідачем-2 08.04.14р. (а.с. 38-40), але залишена поручителем без відповіді та задоволення.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідачів перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч.1 ст.806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.806 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 292 Господарського кодексу України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Частиною 7 ст. 292 Господарського кодексу України передбачено, що правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до Господарського кодексу України та інших законів.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Ст. 525 ЦК України не допускає односторонньої відмови від зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір відсотків.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що: суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи норми ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" та умови договору, строк оплати заявленої суми лізингових платежів є таким, що настав.

Пунктами 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За встановлених обставин, відповідачі не виконали свої договірні зобов'язання, чим порушили умови укладених із позивачем договору фінансового лізингу й договору поруки та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості в сумі 13 219 967 грн. 60 коп. та 320 926 грн. 92 коп. 3% річних - є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів штрафу в розмірі 1 950 458 грн. 03 коп., нарахованого позивачем на підставі п. 8.1 Договору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи наданий розрахунок суми штрафу, зміст пункту 8.1 Договору щодо нарахування штрафу у розмірі 0,2% від суми простроченого лізингового платежу за кожен день прострочення та положення ст. 549 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що фактично позивач просить стягнути з відповідача пеню в заявленому розмірі.

За приписом ст.. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Враховуючи що в договорі фінансового лізингу сторони передбачили значно вищий розмір пені, ніж передбачений у цих нормах, застосуванню підлягає пеня в розмірі вказаної подвійної облікової ставки, розмір якої, згідно здійсненого судом перерахунку складає 789 812 грн. 091 коп. та не заперечується відповідачем-1. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Одночасно, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів інфляційних втрат у розмірі 1 998 453 грн. 73 коп. з огляду на наступне.

Вищий господарський суд України у п. 8.1 постанови пленуму "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. №14 зазначає, що згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України). При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні).

Оскільки в договорі фінансового лізингу сторони визначили, що вартість майна, яке є предметом лізингу, встановлюється у доларах США, а згідно п.п. 3.3.1 вказаного договору лізингоодержувач зобов'язаний здійснити оплату такого лізингового платежу, виходячи з міжбанківського курсу фактичної оплати, який, як встановлено судом, є більшим ніж міжбанківський курс графіку, суд дійшов висновку про неможливість урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

За наведених підстав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів нарахованих позивачем інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Степове" (53120, Дніпропетровська область, Софіївський район, с. Перше Травня, вул. Робітнича, б. 1-К, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Д" (53810, Дніпропетровська область, Апостолівський район, с. Нива Трудова, вул. Леніна, б. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротек" (49083, м. Дніпропетровськ, вул. Собінова, 1, ) 13 219 967 грн. 60 коп. (тринадцять мільйонів двісті дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят сім грн.. 60 коп.) основного боргу, 789 812 грн. 91 коп. (сімсот вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот дванадцять грн. 91 коп.) пені, 320 926 грн. 92 коп. (триста двадцять тисяч дев'ятсот двадцять шість грн.. 92 коп.) 3% річних, 59 879 грн. 91 коп. (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімсот сімдесят дев'ять грн. 91 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складене -09.02.15р.