ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015 р. Справа № 914/4066/14

За позовом: ОСОБА_1, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_2, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1: Товариство з обмеженою відповідальністю "Західно-Український центр "Медсервіс", м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -2: Приватний нотаріуса ОСОБА_3, м. Львів

про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі (фонді) від 02.12.2011р.

Суддя Н. Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4

Від відповідача: ОСОБА_5

Від третьої особи - 1: Граб С.О.

Від третьої особи - 2: н/з

Суть спору:

Позовну заяву подано ОСОБА_1, м. Львів до ОСОБА_2, м. Львів про визнання недійсним договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі (фонді) від 02.12.2011р.

Ухвалою суду від 18.11.2014р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 09.12.2014р.

Ухвалою суду від 09.12.2014р. до участі у справі залучено Приватного нотаріуса ОСОБА_3 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс» як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та відкладено розгляд справи.

Для об'єктивного та всестороннього вирішення спору 23.12.2014р., розгляд справи відкладався з підстав, наведених у відповідній ухвалі.

Ухвалою суду від 13.01.2015р. суд продовжив строк вирішення спору на 15 днів та відклав розгляд справи на 27.01.2015р.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, позов просить задоволити. Ствердив, що позивач під час укладення та підписання договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі (фонді) від 02.12.2011р. був введений в оману щодо природи договору, прав та обов'язків сторін та не зміг дізнатись про порушення своїх прав на момент підписання договору, який вчинено під впливом обману. Зазначив, що обман полягає в тому, що позивач продав свою частку в статутному капіталі товариства на невигідних для нього умовах за ціною нижчою за балансову вартість частки учасника товариства та нижчу за балансову вартість всього актива, як на одну з обставин обману посилається на виведення активів товариства на ім'я відповідача. З огляду на зазначене, просить визнати недійсним договір купівлі - продажу частки в статутному капіталі (фонді) з підстав, визначених ст.230 ЦК України.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Зокрема зазначив, що оспорюваний договір підписаний позивачем та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, який з'ясував значення дій осіб та їх правові наслідки, які укладали договір. Крім того ствердив, договір вчинявся за заявою - згодою дружини позивача, справжність підпису якої також нотаріально посвідчено. Зазначив, що на підставі умов договору позивачу сплачено 345, 00 грн. - розмір частки у повній сумі, до підписання такого договору. Вимоги позивача вважає безпідставними та необґрунтованими, в задоволенні позову просить відмовити.

Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - 1 (ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс») в судове засідання з'явився, проти позову заперечив. Зокрема, ствердив, що у зв'язку з укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі (фонді) жодних зобов'язань у товариства перед колишнім учасником не може виникнути, оскільки за цим договором виникають права та обов'язки виключно у його сторін. Заперечив проти виведення активів товариства на ім'я ОСОБА_2 та зазначив, що активи товариства належать виключно товариству як юридичній особі. В позові просить відмовити повністю.

Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 (Приватний нотаріуса ОСОБА_3) явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, однак згідно пояснень від 30.12.2015р., просить розглядати справу за відсутності повноважного представника. Крім того зазначила, що нею було посвідчено оспорюваний договір після з'ясування того, що кожна із сторін однаково розуміє значення та умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать підписи сторін на договорі. Ствердила, що при підготовці та підписанні договору жодних обіцянок позивачу щодо здійснення розрахунку у більшій сумі ніж у договорі не висловлювалось, жодні інші умови ніж при укладенні договору купівлі - продажу частки в статутному капіталі (фонді) ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс» від 02.12.2011р. сторонами не обговорювались.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, створивши у відповідності до ч. 3 ст. 4-3 ГПК України сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Відповідно до п.6.1. статуту ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс», затвердженого загальними зборами засновників протоколом № 01 від 07.07.2011р., державну реєстрацію якого проведено 18.07.2011р. за № 6008977, для забезпечення господарської діяльності товариства та виконання ним майнових зобов'язань його учасники створюють статутний капітал (фонд), який складається з вартості вкладів учасників і становить 1380, 00 грн. Згідно п. 6.3.1. статуту, частка кожного із учасників товариства в статутному капіталі складала: ОСОБА_7 - 25 %, що становить 345, 00 грн., ОСОБА_1 - 25 %, що становить 345, 00 грн., ОСОБА_8 - 25 %, що становить 345, 00 грн., ОСОБА_9 - 25 %, що становить 345, 00 грн. статутного капіталу.

В силу п. 9.2. статуту, учасник товариства має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства або третім особам. Інші учасники товариства користуються переважним правом купівлі частки (її частини) учасника пропорційно до розмірів своїх часток, якщо статутом товариства чи домовленістю між учасниками не встановлений інший порядок здійснення цього права (п. 9.3. статуту).

У відповідності до ст. 116 ЦК України, ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», учасники товариства мають право, зокрема, здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

02.12.2011р. між ОСОБА_1 (позивач - по справі) та ОСОБА_2 (відповідач - по справі) укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі (фонді) ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс», згідно якого продавець - ОСОБА_1, передав, а покупець - ОСОБА_2, прийняла у власність частку, а саме 345, 00 грн., що становить 25% в статутному капіталі ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс». Даний договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №2007.

Згідно п.3 договору, частка, що відчужується належить продавцеві відповідно до статуту ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс», затвердженого загальними зборами засновників протоколом №01 від 07.07.2011р., державну реєстрацію якого проведено 18.07.2011р., за № 6008977, справжність підпису якого засвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу. У відповідності до п.п. 4, 5 договору, частка, що відчужується, сплачена продавцем повністю, що підтверджується довідкою виданою ТзОВ «Західно - Український центр «Медсервіс» 02.12.2011р. Продаж частки за домовленістю сторін вчиняється за 345, 00 грн., які покупець сплатив продавцеві до підписання цього договору у повній сумі.

Згідно п.7, даний договір вчиняється за заявою-згодою дружини продавця - ОСОБА_10, справжність підпису якої, засвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.12.2011р. за реєстровим №2001 на спеціальному бланку нотаріальних документів ВРО №340790, а також за заявою-згодою чоловіка покупця - ОСОБА_8, справжність підпису якого, засвідчено ОСОБА_3, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.12.2011р. за реєстровим №2003 на спеціальному бланку нотаріальних документів ВРО №340792. З моменту укладення цього договору до покупця переходять права та обов'язки учасника ТзОВ «Західно - Український центр «Медсервіс», а покупець, з моменту переходу до нього всіх прав учасника зобов'язується виконувати вимоги установчих документів вищевказаного товариства, а також нести обов'язки учасника, що випливають із статутних документів та чинного законодавства (п.8. договору).

Заявами від 02.12.2011р. інші учасники ТзОВ «Західно - Український центр «Медсервіс» (ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9) від переважного права купівлі частки у статутному капіталі (фонді) товариства відмовились.

Позивач просить визнати договір недійсним з тих підстав, що його укладено внаслідок обману,оскільки позивач вважав, що з ним у подальшому буде здійснено розрахунок у більшій сумі, ніж це зазначено у договорі, зміст правочину не відповідає його дійсним намірам, а позивач був введений в оману щодо природи договору, прав та обов'язків сторін. Посилається на відсутність його письмової та нотаріально посвідченої заяви про вихід з учасників товариства. Крім того, позивач посилається на порушення нотаріусом, який посвідчував оспорюваний договір норм Закону України «Про нотаріат» не перевіривши та не встановивши намірів сторін та дійсності договору.

Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні правові підстави визнання правочину недійсним визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 ЦК), такий правочин визнається судом недійсним. Частиною 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

В силу абз. 2 ч.1 ст. 230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Виходячи з наведеної норми, позивачу потрібно довести не лише обставини щодо істотності помилки при укладенні договору, а й те, що інша сторона заперечувала чи замовчувала наявність таких обставин.

Твердження позивача про невідповідність змісту правочину його дійсним намірам спростовується умовами оспорюваного договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі, підписаного сторонами, в преамбулі якого зазначено, що «сторони, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки» уклали цей договір, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.12.2011р. ОСОБА_3

Відповідно до ст. 44 Закону України „Про нотаріат", під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину становлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Главою 6 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, нотаріус зобов'язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з оспорюваного договору та згідно пояснень третьої особи (приватного нотаріуса ОСОБА_3), при посвідченні договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі (фонді) Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс» від 02.12.2011р., приватним нотаріусом було визначено обсяг цивільної дієздатності фізичної особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та встановлено дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Суд звертає увагу, що оспорюваний договір вчинявся за заявою - згодою дружини продавця - ОСОБА_10, справжність підпису якої засвідчено ОСОБА_3 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 02.12.2011р., що спростовує посилання позивача на невідповідність даного договору дійсним намірам позивача. При цьому, дії нотаріуса в судовому порядку позивачем не оскаржувалися.

Крім того, пунктами 4, 5 договору чітко зазначено, що частка, що відчужується сплачена продавцем повністю, продаж частки за домовленістю сторін вчиняється за 345, 00 грн., які покупець сплатив продавцеві до підписання цього договору у повній сумі, що підтверджується довідкою ТзОВ «Західно-Український центр «Медсервіс» від 02.12.2011р. ( в матеріалах справи).

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Пунктом 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013р. №11 передбачено, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Проте матеріалами справи підтверджується, що позивач підписав оспорюваний договір розуміючи значення своїх дій та їх наслідки, при цьому договір нотаріально посвідчений та вчинявся за письмовою згодою дружини позивача, що спростовує посилання позивача на невідповідність такого правочину його дійсним намірам. Доказів введення позивача в оману суду не надано, наявність умислу в діях відповідача та факт обману позивача не підтверджено належними та допустимими доказами, а судом не встановлено.

Посилання позивача на відсутність письмової заяви при відчуженні частки товариства шляхом укладення договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі товариства є помилковим, оскільки правовий механізм відчуження частки, в порядку передбаченому ст.53 ЗУ «Про господарські товариства» не передбачає заяви про його вихід з товариства, тоді як механізм виходу учасника з товариства в порядку передбаченому ст. 54 ЗУ «Про господарські товариства» відбувається на підставі його волевиявлення- письмової заяви, з подальшою виплатою вартості частини майна товариства, пропорційною його частці у статутному капіталі.

У відповідності до приписів п. 51 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008р. №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством. Спори цієї категорії є підвідомчими (підсудними) господарським судам незалежно від їх суб'єктного складу на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК, якщо акціонер (учасник) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав.

При цьому, суд зазначає, що позивачем не обґрунтовано позовної вимоги та не надано суду доказів порушення його корпоративних прав при визнанні недійсним договору купівлі-продажу частки в статутному (фонді) капіталі товариства.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням наведеного, наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, відтак, суд дійшов висновку в позові відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України, судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1, 32, 33, 38, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 02.02.2015р.

Суддя Мороз Н.В.