ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"29" січня 2015 р.Справа № 916/3873/14

За позовом: Міністерства соціальної політики України;

До відповідача: Одеської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство

та на стороні відповідача - Одеське міське управління юстиції в особі реєстраційної служби

про визнання права власності

Головуючий - Погребна К.Ф.

Судді - Волков Р.В.

Лічман Л.В.

В судових засіданнях приймали участь представник

Від позивача: Бойченко Л.Д. - довіреність;

Від відповідача: Моджук І.О. - довіреність;

Динту В.А. - довіреність;

Асташенкова О.І. - довіреність;

Від третіх осіб: не з'явились;

В судовому засіданні 29.01.2015р. приймали участь представники:

Від позивача: Бойченко Л.Д. - довіреність;

Від відповідача: не з'явився.

Від третіх осіб: не з'явились;

СУТЬ СПОРУ: Міністерство соціальної політики України звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Одеської міської ради відповідно якої просить суд визнати за державою Україною в особі Міністерства соціальної політики України право власності на об'єкти нерухомого майна, загальною площею 5587,7 кв.м., які згідно технічного паспорту, виготовленого 26.05.2010р., складаються з: літ. „А" адміністративний корпус площею 2746,5 кв. м, літ. „Б" - виробничий корпус площею 2054,6 кв. м, літ. „В" - гараж площею 533,0 кв. м, літ. „Г" - ТП площею 27,0 кв. м, літ. „Д", „Е", „Ж", „М", „Н", „О" - склади площею 18,4 кв. м, 32,6 кв. м, 58,5 кв. м, 4,3 кв. м, 13,3 кв. м, 20,0 кв. м, літ. „З" - вольєр площею 15,4 кв. м, літ. „И", „К" - магазин площею 8,4 кв. м, 6,0 кв. м, літ. „Л" - майстерня площею 49,7 кв. м, літ. „П", „Р", „С", „Т", „У", „Ф" - навіси, № 1-11 - огорожа, І - вимощення, II - фонтан, III - естокада, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 11, що перебувають на балансі Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на праві оперативного управління.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.09.2014 року, було порушено провадження у справі № 916/3873/14 із призначенням справи до розгляду в судовому засіданні та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Одеське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.11.2014р. строк розгляду справи №916/3873/14 продовжено в порядку ст. 69 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2014р. справу №916/3873/14 призначено до колегіального розгляду у складі трьох суддів господарського суду Одеської області.

Згідно автоматизованої системи документообігу суду та розпорядженням керівника апарату суду №1020 від 02.12.2014р., справу №916/3873/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Волков Р.В., суддя Лічман Л.В. які своєю ухвалою від 03.12.2014р. прийняли відповідну справу до свого провадження із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.12.2014р. до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Одеське міське управління юстиції в особі реєстраційної служби.

Відповідач в судове засідання з'явився, надав відзив на позов відповідно якого позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа - Одеське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство в судове засідання не з'явилась, проте надало письмові пояснення відповідно яких позовні вимоги Міністерства соціальної політики України підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Крім того розгляд справи просить суд здійснювати без участі представника третьої особи.

Третя особа - Одеське міське управління юстиції в особі реєстраційної служби в судове засідання не з'явилась, жодних пояснення по суті спору до суду не надав.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 29.01.2015р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

16.05.1944р. було створено Одеський протезний завод, який обслуговував 5 областей: Одеську, Ізмаїльську, Кіровоградську, Херсонську та Миколаївську.

29.03.1964р. Радою Міністрів Української РСР було дозволено розмістити в м. Одесі протезний завод з лікарнею-стаціонаром для поліпшення обслуговування інвалідів протезно-ортопедичними виробами. Рішенням Виконавчого комітету Одеської міської Ради депутатів трудящих від 06.05.1964р. № 247 було відведено Одеському протезному заводу для будівлі заводу земельну ділянку площею 1,2 га в XI мікрорайоні південно-західного житлового масиву.

У 1971 році було побудовано триповерхову будівлю зі стаціонарним відділенням первинного та складного протезування на 24 ліжка.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.1997р. № 966 „Питання Міністерства праці та соціальної політики" Одеське державне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство було віднесено до сфери управління Міністерства праці та соціальної політики України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.06.1998р. № 987 „Про перетворення державних підприємств у казенні" зазначене підприємство було перетворено з державного у казенне.

Як вказує позивач, як Міністерство соціальної політики України, так і Одеське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство (далі - ОКЕПОП), неодноразово звертались до Одеської міської ради (листи від 09.10.2006 № 03-06/719 та від 04.07.2008 № 6567/0/14-08/04) із проханням оформити за державою в особі Міністерства соціальної політики України право власності на об'єкти нерухомого майна (будівлі і споруди), що знаходяться на балансі Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства та розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 11.

Пороте, згідно листів Виконавчого комітету Одеської міської ради від 03.11.2006 № 03-06/719 та Юридичного департаменту Одеської міської ради від 28.07.2010 № 2443 для розгляду питання щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться на балансі ОКЕПОП, необхідно надати документи, визначені п.6.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 зокрема документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам (акт державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію).

На підставі наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 02.12.2010р. № 384 „Про координацію роботи з контролю за фінансовою та виробничо-господарською діяльністю підприємств, установ та організацій, що входять до сфери управління Мінпраці" ОКЕПОП зобов'язаний здійснити заходи щодо оформлення правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомості, земельні ділянки та уточнення меж земельних ділянок, що знаходяться в оперативному управлінні підприємства, та подати їх копії до Міністерства соціальної політики України. Проте оскільки будівництво об'єкту Одеського протезного заводу та введення його в експлуатацію здійснювалися за радянських часів, тому акт введення в експлуатацію в архівах Мінсоцполітики та ОКЕПОП не зберігся.

Як вказує позивач ОКЕПОП вжило всіх заходів з пошуку акта введення в експлуатацію, неодноразово зверталося із запитами до відповідних архівних установ міста Одеси та Одеської області, управління капітального будівництва та управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості".

У листі Державного архіву області Одеської обласної державної адміністрації від 02.06.2008 № п-1366 зазначено, що документів про введення в експлуатацію приміщень Одеського протезного заводу на державному зберіганні немає. Управління капітального будівництва Одеської міської Ради листом від 27.05.2009 № 772/2 повідомило ОКЕПОП, що надати копію затребуваного акту введення в експлуатацію не мається можливості, оскільки термін зберігання документації у зазначеному управлінні складає три роки. Управління архітектури та містобудування Одеської міської Ради листом від 29.06.2009 № 406/140 повідомило, що не має в своєму розпорядженні інформації щодо введення зазначеного об'єкта в експлуатацію. Відповідно до листа комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" від 01.12.2009 № 9106-11/1664 інвентаризаційна справа щодо об'єктів нерухомості, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 11, не збереглася. Департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради листами від 11.05.2010 № 540-01-09 та від 31.10.2012 № 2042-11-01-09 повідомив, що рішення про затвердження акта державної приймальної комісії відносно прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (Одеського протезного підприємства) не було знайдено.

Проте, в архівах ОКЕПОП було знайдено документи, які вказують на його наявність, зокрема: лист Будівельно-монтажного управління №10 тресту „Одесжилстрой" комбінату „Одеспромстрой" Міністерства промбудівництва УРСР від 18.06.1971 № 492 про включення до складу господарської та державної комісій з прийняття в експлуатацію протезного заводу представників генпідрядної та субпідрядної організацій; протокол технічної наради із закінчення будівництва протезного заводу та введення його в експлуатацію від 19.06.1971; лист Міністерства соціального забезпечення Української РСР від 02.07.1971 № 010-311 про стан будівництва протезного заводу, проект наказу про призначення державної приймальної комісії з приймання в експлуатацію протезного заводу та дату початку роботи державної приймальної комісії з приймання в експлуатацію протезного заводу; наказ Міністерства соціального забезпечення УРСР від 23.07.1971 № 77 „Про призначення державної приймальної комісії по прийманню в експлуатацію Одеського протезного заводу" у зв'язку із закінченням будівництва Одеського протезного заводу; наказ Республіканського треста підприємств протезної промисловості Міністерства соціального забезпечення УРСР від 27.07.1971 № 104 про відрядження керівника зазначеного треста М.М. Василевського до м. Одеси для приймання новозбудованої будівлі заводу; телеграма керівника Республіканського треста підприємств протезної промисловості Міністерства соціального забезпечення УРСР М.М.Василевського, надіслана Одеському протезному заводу та тресту „Одесжилстрой", у якій чітко зазначено, що акт приймання Одеського протезного заводу було затверджено Міністром соціального забезпечення УРСР; наказ Республіканського треста підприємств протезної промисловості Міністерства соціального забезпечення УРСР від 06.09.1971 № 134 про преміювання заступника директора Одеського протезного заводу І.А.Калініна, у преамбулі якого зазначено, що у липні 1971 року державною приймальною комісією було прийнято від підрядної будівельної організації нову будівлю Одеського протезного заводу, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи ОКЕПОП листами від 04.07.2012 № 11/348 та від 13.11.2012 № 11/1068 звернулося до Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України (ЦДАВО України) з аналогічними запитами щодо пошуку акта введення в експлуатацію будівлі та рішення щодо його затвердження.

Відповідно до листа Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України від 26.12.2012 № 653 у переглянутих документах Ради Міністрів УРСР, Міністерства соціального забезпечення УРСР, Республіканського промислового об'єднання протезної промисловості Міністерства соціального забезпечення УРСР та Міністерства промислового будівництва УРСР за 1971-1972р., що знаходяться на зберіганні у ЦДАВО України, акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію Одеського протезного заводу та рішення Міністерства соціального забезпечення УРСР про затвердження вищезазначеного акта не було виявлено. Проте було знайдено архівні копію довідки Міністерства соціального забезпечення УРСР від 21.09.1971 „Про виконання плану капітального будівництва за 8 місяців 1971 р. по об'єктам соцзабезпечення" та копію наказу Міністерства соціального забезпечення УРСР від 28.02.1972 № 19 „Про підсумки виконання плану капітального будівництва за 1971 рік і січень місяць 1972 року та заходи по виконанню завдань на 1972 рік по будівництву об'єктів соціального забезпечення", у яких зазначено, що Одеський протезний завод було введено в експлуатацію.

На замовлення ОКЕПОП комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" було виготовлено станом на 26.05.2010р. технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна (нежитлові будівлі та споруди) на балансі ОКЕПОП, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 11, який складається з: літ. „А" - адміністративний корпус площею 2746,5 кв. м., літ. „Б" - виробничий корпус площею 2054,6 кв. м., літ. „В" - гараж площею 533,0 кв. м., літ. „Г" - ТП площею 27,0 кв.м., літ. „Д", „Е", „Ж", „М", „Н", „О" - склади площею відповідно 18,4 кв.м., 32,6 кв.м., 58,5 кв.м., 4,3 кв.м., 13,3 кв.м., 20,0 кв.м., літ. „З" - вольєр площею 15,4 кв.м., літ. „И", „К" - магазин площею відповідно 8,4 кв.м., 6,0 кв.м., літ. „Л" - майстерня площею 49,7 кв.м., літ. „П", „Р", „С", „Т", „У", „Ф" - навіси, № 1-11 - огорожа, І - вимощекня, II - фонтан, III - естокада; загальна площа по будівлям 5587,7 кв.м.

Враховуючи той факт, що втрата правовстановлюючих документів на нерухоме майно - актів комісії про прийняття об'єкта та введення його в експлуатацію, які у позивача та третьої особи не збереглися, не дає змоги зареєструвати спірне майно як державну власність, стало підставою для звернення Міністерства соціальної політики України з відповідним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Міністерство соціальної політики України створено відповідно до Указу Предидента України від 09.12.2010р. №1085/2010 „Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" шляхом реорганізації Міністерства праці та соціальної політики України та згідно Положення про Міністерства соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. №389/2011, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім'ї та дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Міністерство соціальної політики України як уповноважений орган управління відповідно до законодавства утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), в установленому порядку призначає на посади та звільняє з посад їх керівників, формує кадровий резерв на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінсоцполітики України, а також виконує у межах повноважень інші функції з управління об'єктами державної власності, що належать до сфери його управління (п. 5 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 389/2011, ст. 6 Закону України „Про управління об'єктами державної власності", ст. 8 Закону України „Про центральні органи виконавчої влади").

Згідно до ст. 116 Конституції України від 28.06.1996 № 254к/96-ВР Кабінет Міністрів України, зокрема, здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України від 21.09.2006р. № 185-У „Про управління об'єктами державної власності" визначено, що управління об'єктами державної власності - це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними зазначеним Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Відповідно до ст. 4 Закону України „Про управління об'єктами державної власності" суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів; Фонд державного майна України; міністерства та інші органи виконавчої влади (далі уповноважені органи управління); органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об'єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); юридичні та фізичні особи, які виконують функції з управління корпоративними правами держави (далі - уповноважені особи); Національна академія наук України, галузеві академії наук.

Крім того, Мінсоцполітики як уповноважений орган управління оформляє відповідно до міжнародних договорів та законів України право державної власності України на об'єкти, що належать до сфери його управління, та приймає рішення щодо їх подальшого ефективного використання (ст. 5-1 Закону України „Про управління об'єктами державної власності").

У відповідності до ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора, і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління (ч. 5 ст. 22 Господарського кодексу України).

Крім того, у відповідності до ч. 2, ч. 3 ст.73 Господарського кодексу України орган державної влади, до сфери управління якого входить ОКЕПОП, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно державного унітарного підприємства перебуває у державній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання чи праві оперативного управління (ч. 3 ст. 76 Господарського кодексу України). Так, згідно ч.3. ст. 76 Господарського кодексу України, майно казенного підприємства (ОКЕПОП) закріплюється за ним на праві оперативного управління. Одним із джерел формування майна казенного підприємства є: державне майно, передане підприємству відповідно до рішення про його створення та ін. (ч.5 ст. 77 Господарського кодексу України).

Водночас Державна реєстраційна служба України рішенням своєї колегії від 11.12.2012р. (протокол № 3) схвалила Методичні рекомендації щодо державної реєстрації права господарського відання та права оперативного управління, в яких інформує, що документами, що підтверджують виникнення права господарського відання або оперативного управління на нерухоме майно є рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном, установчий договір чи рішення про утворення.

Так, відповідно до положень статуту Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 13.12.2011р. № 533, майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі підприємства (п.4.1. статуту ОКЕПОП); майно підприємства належить до державної власності (п. 4.2. статуту ОКЕПОП).

Звертаючись до положень законодавства, яке діяло на момент будівництва будівлі Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, статтею 6 Конституції УРСР від 30.01.1937, визначено, що земля, її надра, води, ліси, заводи, фабрики, шахти, рудники, залізничний, водний і повітряний транспорт, банки, засоби зв'язку, організовані державою великі сільськогосподарські підприємства (радгоспи, машинно-тракторні станції і т. п.), а також комунальні підприємства і основний житловий фонд у містах і промислових пунктах є державною власністю, тобто всенародним добром.

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, прийнятої на п'ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року (зі змінами та доповненнями), земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 90 Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 18.07.1963 №1540-VI, що була чинна на момент існування будівлі Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Верховною радою УРСР було прийнято Закон від 03.08.1990 № 142-ХІІ „Про економічну самостійність УРСР", частиною 2 статті 4 якого було встановлено, що до власності народу України належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві, сільському господарстві, транспорті, зв'язку, банки, кредитні установи, майно торгових, комунальних та інших підприємств, а також житловий фонд та інше майно на території України.

Суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном в Українській УРСР були також врегульовані прийнятим 07.02.1991р. Законом № 697 -XII „Про власність", положення якого діяли до 20.06.2007р.. Зокрема, зазначеним Законом було визначено форми власності: приватну, колективну, державну та суб'єктів права власності в Україні: народ України, громадян, юридичних осіб та державу.

Відповідно до ст. 31, ч.1 ст. 34 Закону України „Про власність" в редакції Закону України 07.02.1991 № 697-ХІІ до державної власності в Україні належали загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність). Загальнодержавну (республіканську) власність складали: майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради Української РСР та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, прикордонних і внутрішніх військ; оборонні об'єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв'язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об'єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Указом Президії Верховної Ради України від 30.08.1991р. № 1452-ХП „Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" встановлено, що підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України, з прийняттям цього Указу переходять у державну власність України.

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992р. № 8-92 „Про управління майном, що є у загальнодержавній власності", що діяв до 18.10.2006р., було покладено на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України.

Враховуючи вищевикладені положення законодавства, які також свідчать про те, що на момент зведення нежитлової будівлі Одеського протезного заводу, за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, буд. 11, остання належала до державної форми власності, оскільки була збудована засобами Одеського протезного заводу, який входив у систему Республіканського промислового об'єднання протезної промисловості Міністерства соціального забезпечення УРСР. Однак, документи про прийняття будівлі до експлуатації були втрачені.

Всі вищенаведені приписи діючого законодавства, а також положення статуту ОКЕПОП дозволяють дійти висновку, що з метою реалізації покладених законом завдань щодо збереження та ефективного використання державного майна, суб'єктом спірних правовідносин, предметом яких є питання оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно, є Міністерство соціальної політики України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такі положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на нерухоме майно позбавляє Міністерство соціальної політики України як органу, уповноваженого Державою здійснювати функції управління державним майном, як здійснити реєстрацію права власності на спірний об'єкт на виконання законодавчих положень, так і позбавляє даного суб'єкта цивільних правовідносин у повному обсязі здійснювати реалізацію своїх прав власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном.

У відповідності до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту та суті зазначеної статті позов з цієї підстави може заявлятись до будь-якої особи, яка словами або діями (в певних випадках бездіяльністю) заявила претензії на річ, яка перебуває у власності іншої особи, або не визнає це право у будь-який спосіб. При цьому позивач, пред'являючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, у т.ч. його висловлень, які можуть бути розцінені як невизнання чи оспорювання права.

Отже, позивачем у спорах про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна. Тобто метою подання такого позову згідно ст. 392 ЦК України є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою.

З огляду на викладене, господарський суд вважає, що право власності держави, від імені якої виступає позивач, на спірне майно підлягає захисту шляхом його визнання, що сприятиме усуненню невизначеності у суб'єктивному праві щодо спірних об'єктів і перешкод у належному оформленні позивачем від імені держави набутого нею права власності на спірні об'єкти.

Разом з тим усі вищенаведені обставини вказують на те, що спірне майно є державним, оскільки воно було збудоване державним підприємством, у якого таке майно знаходиться на праві оперативного відання, а відтак суд вважає за можливе визнати право власності на таке майно за державою в особі позивача, якому ОКЕПОП підпорядкований.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані докази в сукупності та враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності за державою в особі Міністерства соціальної політики України на об'єкти нерухомого майна, загальною площею 5587,7 кв.м. що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 11, та перебувають на балансі Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на праві оперативного управління.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 77,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за державою Україною в особі Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ, вул. Еспланада, 8/10, код: 37567866) право власності на об'єкти нерухомого майна, загальною площею 5587,7 кв.м., які згідно технічного паспорту, виготовленого 26.05.2010р., складаються з: літ. „А" адміністративний корпус площею 2746,5 кв. м, літ. „Б" - виробничий корпус площею 2054,6 кв. м, літ. „В" - гараж площею 533,0 кв. м, літ. „Г" - ТП площею 27,0 кв. м, літ. „Д", „Е", „Ж", „М", „Н", „О" - склади площею 18,4 кв. м, 32,6 кв. м, 58,5 кв. м, 4,3 кв. м, 13,3 кв. м, 20,0 кв. м, літ. „З" - вольєр площею 15,4 кв. м, літ. „И", „К" - магазин площею 8,4 кв. м, 6,0 кв. м, літ. „Л" - майстерня площею 49,7 кв. м, літ. „П", „Р", „С", „Т", „У", „Ф" - навіси, № 1-11 - огорожа, І - вимощення, II - фонтан, III - естокада, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Терешкової, 11, що перебувають на балансі Одеського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства (65078, м. Одеса, вул. Терешкової, 11 код:03187720) на праві оперативного управління.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 03 лютого 2015 р.

Головуючий К.Ф. Погребна

Суддя Р.В. Волков

Суддя Л.В. Лічман