ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2015 року Справа № 915/1941/14

за позовом: Миколаївської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 54 /пр-т Корабелів, 10, м. Миколаїв, 54052/

до відповідача: Приватного підприємства "Олімп" /вул. Бутоми, 13, м. Миколаїв, 54047/

про розірвання договору оренди майна

Суддя Бездоля Д.О.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Кваша К.С.

від відповідача: Шумський В.І., Друкер О.В.

СУТЬ СПОРУ: позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про розірвання договору оренди майна від 07.09.2012 № 35, укладеного між сторонами.

Заявлений позов позивач обґрунтовує тим, що відповідач істотно порушує умови спірного договору, а саме за відсутності ліцензії у сфері надання освітніх послуг використовує не за призначенням (не для надання освітніх послуг) орендоване за цим договором приміщення.

Відповідач проти задоволення позову позивача заперечив, мотивуючи наступним:

- спірним договором не передбачено надання відповідачем освітніх послуг;

- при укладенні спірного договору позивач не вимагав у відповідача ліцензії у сфері надання освітніх послуг;

- 07.11.2012 відповідач отримав сертифікат серії ДДАІ № 002185 про державну акредитацію закладу з підготовки водіїв транспортних засобів категорії "В";

- 15.12.2014 відповідач отримав ліцензію серії АЕ № 527737 на провадження господарської діяльності з надання освітніх послуг навчальними закладами, пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно - технічного навчання, а саме на професійно - технічне навчання водіїв автотранспортних засобів (категорія "В").

Ухвалою суду від 27.11.2014 провадження у справі було порушено, позовна заява прийнята до розгляду, розгляд справи призначений на 15.12.2014 о 16 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 15.12.2014 розгляд справи був відкладений на 15.01.2015 о 14 год. 30 хв. за клопотанням відповідача, а також у зв'язку з неподанням останнім витребуваних судом доказів по справі.

У судовому засіданні 15.01.2015 судом оголошувалась перерва до 26.01.2015 о 14 год. 00 хв.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, суд -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2012 між сторонами був укладений спірний договір оренди нерухомого або індивідуального визначеного майна, що належить до комунальної власності, № 35, за яким позивач зобов'язався передати, а відповідач прийняти у строкове платне користування навчальний кабінет (клас) № 108, площею 56,4 кв. м., розміщений на 1 поверсі 3-х поверхового будинку, що знаходиться на балансі позивача, за адресою: пр-т Корабелів, 10, м. Миколаїв (далі - май но).

Згідно з п. 1.1. договору майно передається в оренду для проведення занять з вивчення правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.1., 2.2. договору відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання - передавання майна. Власником майна залишається територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

Згідно з п. 2.4., 2.6., 2.7. договору у разі розірвання договору, закінчення строку його дії, відмови від його продовження або банкрутства відповідача, останній повинен повернути позивачу майно у п'ятнадцятиденний термін з дня отримання заяви позивача за актом прийому - передачі приміщення. У разі припинення або розірвання договору майно повертається відповідачем позивачу у стані, не гіршому ніж на час отримання. Майно вважається поверненим позивачу з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі.

Відповідно до п. 5.1. договору відповідач зобов'язався використовувати майно відповідно до його призначення та умов договору.

Згідно з п. 8.4. договору позивач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, якщо відповідач користується майном не за його призначенням або з порушенням умов договору.

Відповідно до п. 10.1. договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 01 жовтня 2012 до 01 вересня 2015 включно.

На виконання умов договору, 01.10.2012 позивач передав відповідачу в оренду майно, що підтверджується актом прийому - передачі від 01.10.2012 та поясненнями сторін.

07.11.2012, тобто після укладення спірного договору, відповідачу був виданий сертифікат серії ДДАІ № 002185 про державну акредитацію закладу з підготовки водіїв транспортних засобів категорії "В".

15.12.2014, тобто після укладення спірного договору, відповідачу була видана ліцензія серії АЕ № 527737 на провадження господарської діяльності з надання освітніх послуг навчальними закладами, пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно - технічного навчання, а саме на професійно - технічне навчання водіїв автотранспортних засобів (категорія "В").

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про освіту", в редакції станом на 07.09.2012, відповідність освітніх послуг державним стандартам і вимогам визначається засновником навчального закладу, Міністерством освіти України, Міністерством освіти Автономної Республіки Крим, міністерствами і відомствами, яким підпорядковані навчальні заклади, місцевими органами управління освітою шляхом ліцензування, інспектування, атестації та акредитації навчальних закладів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, у даній нормі права законодавець визначив, що відповідність освітніх послуг державним стандартам і вимогам визначається шляхом: 1) ліцензування; 2) інспектування; 3) атестації; 4) акредитації навчальних закладів.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Відповідно до ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з п. 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 09.12.2009 № 1117 "Про використання державного майна навчальних закладів та установ освіти за цільовим призначенням" Міністру освіти і науки Автономної Республіки Крим, начальникам управлінь освіти і науки обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій приписано: заборонити передачу в оренду об'єктів освіти і науки приватним підприємствам, установам, організаціям, що здійснюють підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та які не мають ліцензії з надання освітніх послуг; вжити невідкладних заходів щодо усунення порушень та недоліків у питаннях надання в оренду державного майна у підпорядкованих навчальних закладах та установах освіти.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про освіту" діяльність навчального закладу розпочинається за наявності ліцензії на здійснення діяльності, пов'язаної з наданням послуг для одержання освіти і підготовкою фахівців різних рівнів кваліфікації. Ліцензія видається у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 5.1., 5.3. Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 20.10.2011 № 10/15, особи, які бажають отримати в оренду комунальне майно, подають заяву до Єдиного дозвільного центру. До заяви, в т.ч., додається, копія ліцензії на здійснення окремого виду діяльності (у випадку, якщо заявник має намір займатись в орендованому приміщенні діяльністю, що підлягає ліцензуванню).

Господарським судом встановлено, що позивач, який заснований на комунальній власності територіальної громади м. Миколаєва, за спірним договором передав відповідачу в оренду майно, яке є об'єктом освіти у розумінні ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" та п. 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 09.12.2009 № 1117, для надання освітніх послуг з вивчення правил дорожнього руху.

Господарським судом встановлено, що на момент укладення спірного договору у відповідача була відсутня ліцензія з надання освітніх послуг з підготовки водіїв транспортних засобів. Дану ліцензію відповідач отримав лише 15.12.2014.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За цих обставин, господарський суд вважає, що спірний договір суперечить ч. 5 ст. 18, ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" та п. 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 09.12.2009 № 1117 "Про використання державного майна навчальних закладів та установ освіти за цільовим призначенням".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

За цих підстав, господарський суд вважає необхідним скористатись своїм правом, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, та визнати недійсним на майбутнє спірний договір.

Згідно з ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

По-перше, господарський суд вважає, що позов позивача не підлягає задоволенню, оскільки суд встановив, що спірний договір суперечить вимогам закону та визнав його з цих підстав недійсним на майбутнє, що виключає задоволення позову позивача про розірвання даного договору.

По-друге, суд встановив, що відповідач 15.12.2014 отримав ліцензію серії АЕ № 527737 на провадження господарської діяльності з надання освітніх послуг навчальними закладами, пов'язаних з одержанням професійної освіти на рівні кваліфікаційних вимог до професійно - технічного навчання, а саме на професійно - технічне навчання водіїв автотранспортних засобів (категорія "В").

По-третє, суд вважає, що при укладенні спірного договору позивач знав чи повинен був знати про відсутність у відповідача ліцензії з надання освітніх послуг, а тому позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами чого саме позбавився позивач, на що розраховував при укладенні спірного договору.

Господарський суд не приймає до уваги заперечення відповідача, що він 07.11.2012 отримав сертифікат серії ДДАІ № 002185 про державну акредитацію закладу з підготовки водіїв транспортних засобів категорії "В", а тому спірний договір є таким, що відповідає вимогам закону, з наступних підстав.

1. Дана обставина не спростовує вищевказані висновки суду про суперечність спірного договору нормам права.

2. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух", в редакції станом на 07.09.2012, підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів здійснюються в акредитованих закладах незалежно від форми власності та підпорядкування, які за результатами атестації отримали відповідний атестат. Основною формою державного контролю у сфері безпеки дорожнього руху за діяльністю закладів незалежно від форми власності і підпорядкування є державна акредитація закладу та атестація його викладачів, яка проводиться не рідше одного разу на п'ять років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Господарським судом встановлено, що сертифікат про державну акредитацію закладу серії ДДАІ № 002185, як і ліцензію, відповідач отримав лише після укладення спірного договору з позивачем, а саме - 07.11.2012.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Визнати недійсним на майбутнє договір оренди від 07.09.2012 № 35, укладений між Миколаївською загальноосвітньою школою I-III ступенів № 54 та Приватним підприємством "Олімп".

3. Судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп. покласти на Миколаївську загальноосвітню школу I-III ступенів № 54.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 31.01.2015.

Суддя Д.О.Бездоля