ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 911/5463/14

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантжитло»

про стягнення 7291,95 грн.

секретар судового засідання (пом. судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Колесник Т.В., довір. б/н від 26.12.2014 р.

Лук'яненко Я.В., довір. б/н від 26.12.2014 р.

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІС» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантжитло» (далі - відповідач) про стягнення 7291,95 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору в частині зобов'язання з оплати вартості товару, у зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідача 5000,00 грн. основного боргу, 883,99 грн. пені, 1272,75 грн. інфляційних втрат, 135,21 грн. 3% річних, а також 1827,00 грн. судового збору.

Розгляд справи відкладався.

Представники позивача у судових засіданнях 06.01.2015 р. та 26.01.2015 р. позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 06.01.2015 р. та 26.01.2015 р. представника не направив, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належно.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 26.01.2015 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

21 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІС» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гарантжитло» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 590, відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.3 договору загальний обсяг товарів, що поставляються за даним договором, визначається протягом терміну його дії, з урахуванням кількості й асортименту товарів, що поставляються, відповідно до видаткових накладних та умов даного договору.

У відповідності з п. 2.1 договору загальна кількість товару, що поставляється за даним договором, формується виходячи з накладних, що є невід'ємною частиною і накопичувальним елементом даного договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що покупець здійснює оплату за поставлений товар протягом 14 календарних днів з моменту здійснення поставки товару на об'єкт покупця.

Розрахунки проводяться в національній валюті України шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору за порушення терміну оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе фінансових зобов'язань (п. 8.7 договору).

На виконання умов договору купівлі-продажу № 590 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 31757,40 грн., що підтверджується видатковими накладними, у тому числі - № РН-0000100 від 17.03.2014 р. на суму 6010,20 грн., № РН-0000102 від 25.03.2014 р. на суму 3218,40 грн., № РН-0000103 від 27.03.2014 р. на суму 5632,20 грн., № РН-0000144 від 07.04.2014 р. на суму 2816,10 грн., № РН-0000145 від 11.04.2014 р. на суму 5632,20 грн., № РН-0000150 від 14.04.2014 р. на суму 5632,20 грн., № РН-0000153 від 22.04.2014 р. на суму 2816,10 грн., копії яких містяться в матеріалах справи, оригінали оглянуто судом.

Факт отримання товару підтверджується також відповідними довіреностями № 269/1 від 17.03.2014 р., № 302 від 25.03.2014 р., № 309/1 від 27.03.2014 р., № 358 від 07.04.2014 р., № 389 від 11.04.2014 р., № 396 від 14.04.2014 р., № 419/1 від 22.04.2014 р., виданими ТОВ «Гарантжитло» Лісновському І.Б. на отримання товару від ТОВ «ЛІС», оскільки відповідно до п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 р. № 99, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 р. за № 293/1318 (чинній на момент отримання товару), довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей (копії долучено до матеріалів справи, оригінали оглянуто судом).

ТОВ «Гарантжитло» було частково оплачено поставлений позивачем товар в сумі 26757,40 грн., що підтверджується довідкою № 157 від 30.12.2014 р.

Оскільки відповідач не розрахувався з позивачем за договором купівлі-продажу № 590 від 21.01.2014 р. в сумі 5000,00 грн., останній і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач у судові засідання представника не направив, відзиву на позов, контррозрахунку суми заборгованості або доказів оплати у повному обсязі отриманого за договором № 590 купівлі-продажу від 21.01.2014 р. товару суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за № 590 купівлі-продажу від 21.01.2014 р., з урахуванням встановлення судом факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 5000,00 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 889,99 грн. пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначалося вище, згідно з п. 6.3 договору за порушення терміну оплати покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день прострочення.

З долученого до матеріалів справи розрахунку пені вбачається, що позивачем було визначено розмір пені в сумі 883,99 грн., у тому числі - за період з 29.04.2014 р. до 16.07.2014 р. на суму 5632,20 грн. в сумі 231,61 грн., з 17.07.2014 р. до 28.09.2014 р. на суму 5632,20 грн. в сумі 285,47 грн., з 29.09.2014 р. до 28.10.2014 р. на суму 2183,90 грн. в сумі 44,87 грн., з 07.05.2014 р. до 06.11.2014 р. на суму 2816,10 грн. в сумі 322,04 грн., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим пеня підлягає стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позовна заява містить вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що позивачем було визначено розмір 3% річних у сумі 135,21 грн., у тому числі - за період з 29.04.2014 р. до 28.09.2014 р. на суму 5632,20 грн. в сумі 70,83 грн., з 29.09.2014 р. до 12.12.2014 р. на суму 2183,90 грн. в сумі 13,46 грн., з 07.05.2014 р. до 12.12.2014 р. на суму 2816,10 грн. в сумі 50,92 грн., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у зв'язку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача в заявленому позивачем розмірі.

Розмір інфляційних втрат, визначений позивачем, становить 1272,75 грн., у тому числі - за період з 29.04.2014 р. до 28.09.2014 р. на суму 5632,20 грн. в сумі 719,80 грн., з 29.09.2014 р. до 12.12.2014 р. на суму 2183,90 грн. в сумі 160,95 грн., з 07.05.2014 р. до 12.12.2014 р. на суму 2816,10 грн. в сумі 392,00 грн.

Проте, згідно з виконаним судом арифметичним розрахунком, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 1004,07 грн., у тому числі - за період з 29.04.2014 р. до 28.09.2014 р. на суму 5632,20 грн. в сумі 518,16 грн., з 29.09.2014 р. до 12.12.2014 р. на суму 2183,90 грн. в сумі 93,91 грн., з 07.05.2014 р. до 12.12.2014 р. на суму 2816,10 грн. в сумі 392,00 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС».

Судові витрати відповідно до вимог ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарантжитло» (08200, Київська обл., м. Ірпінь, вул. 3-го Інтернаціоналу, 1-Б, код 37547792) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС» (08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул. Жовтнева, 15, код 19407655) - 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 грн. основного боргу, 883 (вісімсот вісімдесят три) грн. 99 коп. пені, 1004 (одну тисячу чотири) грн. 07 коп. інфляційних втрат, 135 (сто тридцять п'ять) грн. 21 коп. 3% річних, 1759 (одну тисячу сімсот п'ятдесят дев'ять) грн. 68 коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 02.02.2015 р.

Суддя В.М. Бабкіна