ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015 р. Справа № 914/4055/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш», м. Львів, Львівська область

до відповідача: Сільськогогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес», м.Львів

про стягнення заборгованості в сумі 117 835,67 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Чеботар Є.О.

Представники:

Від позивача: Шевчук О.В. - представник за довіреністю від 05.08.2014р. № 51/01-1815ксм; Сорока Г.О. - представник за довіреністю від 13.08.2014р. № 51/01-2452 ксм;

Від відповідача: Ковальчук А.Л. - представник за довіреністю від 22.09.2014р. №22/09/14;

На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» подало позов до : Сільськогогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» про стягнення заборгованості в сумі 117 835,67 грн.

Ухвалою суду від 14.11.2014р. порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 01.12.2014р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

15.01.2015р. судом винесено ухвалу про продовження строку вирішення спору.

15.12.2014р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (вх.№5946/14), в якій просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути 26 337,12 грн., а саме: 23 000,00 грн. основного боргу, 2 907,45грн. пені та 429,67 грн. - 3% річних.

02.02.2015р. позивачем подано заяву (вх. №3778/15), в якій просить долучити до матеріалів справи копію наказу про звільнення з посади генерального директора Чурніса О.О. та уточнюючий розрахунок №2, копію наказу №47/ВК, податкові накладні та матеріальна перепустка №256.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві з врахуванням заяви про уточнення (зменшення ) позовних вимог, просить суд їх задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві (вх.№ 1169/15 від 15.01.2015р.), просить в позові відмовити.

Справа розглядається у відповідності до поданої позивачем 15.12.2014р. вх.№5946/14 заяви про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути 26 337,12 грн., а саме: 23 000,00 грн. основного боргу, 2 907,45грн. пені та 429,67 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 02.02.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

17.02.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільмаш» (Підприємство) та Сільськогогосподарським Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (Покупець) було укладено договір № 50/05-99СМ (далі за текстом - Договір).

Відповідно до п.1 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш», затвердженого зборами учасників Товариства Протокол,б/н від 11.07.2014р. Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш», що перейменовано з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільмаш» та здійснює свою діяльність у відповідності з Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про господарські товариства» та іншими нормативними актами, що регламентують діяльність юридичних осіб.

Згідно п.1.1. Договору Підприємство (позивач у справі) продає, а Покупець (відповідач у справі) купує продукцію вказану в специфікаціях даного Договору.

Умови поставки узгоджуються по кожній поставці окремо і вказується в специфікаціях(п.3.1. Договору).

Підприємство продає продукцію по цінах вказаних в специфікаціях. Форма оплати продукції узгоджується по кожній поставці і вказується в специфікаціях (п.п. 4.1., 5.1. Договору).

Специфікацією №1 від 03.10.2013р. до Договору сторони визначили найменування, кількість, ціну, умови поставки, а саме: найменування КСГ 1-01 Конвеєр, в кількості 2 шт. на суму 92 000,00 грн. Поставка здійснюється на умовах FCA склад Продавця - м. Ковель, вул. Варшавська, 1.

Крім цього в Специфікації визначено, що Покупець проводить попередню оплату в сумі 46 000,00 грн. продукції у безготівковій формі на поточний рахунок Підприємства, а решта суми 46 000,00 грн. після отримання продукції до 31.11.2013р.

На виконання умов Договору відповідачем, здійснено попередню оплату в сумі 46 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученнями, а саме: №134 від 04.10.2013р. на суму 10 000,00 грн., № 91 від 24.10.2013р. на суму 20 000,00 грн., № 94 від 25.10.2013р. на суму 10 000,00 грн. та № 97 від 29.10.2013р. на суму 6 000,00 грн., що визнається і підтримується сторонами.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем отримано товар, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000912 від 30.10.2013р. на суму 92 000,00 грн., а саме товар КСГ 1-01 Конвеєр, 2 шт., місце складання м. Ковель, вул. Варшавська,1., що підписана сторонам без жодних застережень. Також до матеріалів справи додано довіреність № 54 від 29.10.2013р. виданої відповідачем на отримання від позивача цінностей, а саме КСТ 1-01Конвеєр, 2 шт. на ім'я Козирева Тетяна Вікторівна (яка згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців є керівником підприємства) та скріплено печаткою підприємства. Крім цього, в матеріалах справи міститься матеріальна перепустка №256 до накладної № РН-0000912, яка дійсна на 30.10.2013р.

Також позивачем долучено до матеріалів справи копії податкових накладних за поставлений товар покупцеві, що є предметом спору на суму 92 000,00 грн.

Після отримання товару, відповідачем було частково здійснено оплату на суму 23 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №131 від 17.12.2013р. на суму 10 000,00 грн., № 5 від 29.01.2014р. на суму 10 000,00 грн. та № 131 від 24.02.2014р. на суму 3 000,00 грн., чим підтвердив отримання товару від позивача.

Належних та допустимих доказів не отримання товару відповідачем не подано. Доказів звернення відповідача до позивача про поставку товару (не виконання позивачем умов Договору) не подано. Внесення попередньої оплати та внесення платежів після 30.10.2013р. (видаткова накладна № РН-0000912 від 30.10.2013р.) підтверджують отримання товару відповідачем.

Суд критично оцінює твердження відповідача у поданому ним відзиві (вх.№1169/15 від 15.01.2015р.) щодо підпису на видатковій накладній невідомою особою. З цього приводу суд зазначає, що клопотань про призначення судової експертизи відповідачем не подавалося.

Поряд з тим, суд ухвалою від 15.01.2015р. та 23.01.2015р. в порядку ст. 30 ГПК України викликав в судове засідання директора Козиреву Т.В. (відповідача) для дачі пояснень по справі.

Також зобов'язував відповідача надати оригінали документів, виконаних директором підприємства Козиревою Т.В. за період з січня по грудень 2013р. Однак директор відповідача два рази не з'являвся у судові засідання з метою роз'яснення питання щодо видачі довіреності № 54 від 29.10.2013р. на отримання товару та його отримання від позивача.

Також суд критично оцінює твердження відповідача, щодо відсутності печатки на самій видатковій накладній, оскільки довіреність №54 від 29.10.2013р. видана відповідачем на отримання від позивача цінностей, а саме КСТ 1-01Конвеєр, 2 шт. на ім'я Козирева Тетяна Вікторівна містить печатку підприємства.

Крім цього, суд наголошує, що відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Позивачем було скеровано відповідачу претензію від 16.01.2014р. № 51/01-91СМ, в які просить сплати заборгованість в сумі 57 193,15 грн. згідно Договору. Дана претензія залишена відповідачем без зауважень.

Відповідач в повній мірі покладенні на нього зобов'язання з оплати отриманого товару згідно Договору не виконав, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з нього заборгованість за поставлений товар в сумі 23 000,00 грн.

Доказів повної оплати за поставлений товар відповідачем не надано.

За неналежне виконання умов Договору позивач просить стягнути (з врахуванням заяви вх.№5946/14 від 15.12.2014р.про зменшення позовних вимог) з відповідача пеню в сумі 2 907,45 грн. та 3% річних в сумі 429,67 грн.

Доказів повного погашення заборгованості станом на день розгляду справи сторонами до суду не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору купівлі-продажу (поставки) в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари)в сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобов'язання.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Представник відповідача заперечив факт поставки товару, вказавши, що підпис, який містяться у видаткових накладних належать невідомій особі та містить печатку самого продавця.

Однак в матеріалах справи міститься видана відповідачем довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей № 54 від 29.10.2013р. від позивача, а саме КСТ 1-01Конвеєр, 2 шт.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі (ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України).

Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо (накази Міністерства фінансів України від 30.09.2014р. №987, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 р. за № 1300/26077 «Про внесення зміни до Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та визнання такими, що втратили чинність, наказів Міністерства фінансів України від 16 травня 1996 року № 99 та від 24 березня 2000 року № 61»).

Видаткова накладна є документом (доказом) що свідчить про факт поставки товару продавцем і прийняття його покупцем.

Підписання сторонами Договору та Специфікації, внесення передоплати позивачем за товар, видача відповідачем довіреності на отримання товару передбаченого Специфікацією, здійснення відповідачем оплати після підписання видаткової накладної від 30.10.2013р. № РН-0000912 підтверджує отримання товару відповідачам.

Належних та допустимих доказів не отримання товару відповідачем не подано. Доказів звернення відповідача до позивача про невиконання позивачем умов Договору чи повернення коштів за не отриманий товар не подано. Внесення попередньої оплати та внесення платежів після 30.10.2013р. (видаткова накладна № РН-0000912 від 30.10.2013р.) підтверджують отримання товару відповідачем. Крім цього, з метою встановлення судової істини відповідачем не виконав вимоги ухвал суду від 15.01.2015р. та 23.01.2015р. до явку в судове засідання директора в порядку ст. 30 ГПК України для дачі пояснень по справі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 23 000,00грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок 3 % річних(з врахуванням ч. 5 ст.254 ЦК України) прийшов до висновку, що стягненню підлягає пеня в сумі 429,67 грн. в межах заявлених позовних вимог (з врахуванням заяви про уточнення(зменшення) вх.5946/14 від 15.12.2014р.).

Розрахунок 3% річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів

46000.0003.12.2013 - 16.12.2013143 %52.93
36000.0017.12.2013 - 28.01.2014433 %127.23
26000.0029.01.2014 - 23.02.2014263 %55.56
23000.0024.02.2014 - 20.09.20142093 %395.10

Відповідно п. 9.1. Договору, у разі прострочки оплати поставленого товару Покупець сплачує іншій стороні за кожен день пеню в розмірі 1,3% від прострочки суми.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 статтею 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошового зобов'язання встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не встановлений законом або договором

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону).

Відповідно до п. 2.9 Постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало були виконати.

Суд здійснивши перерахунок пені (з врахуванням заяви про уточнення (зменшення) вх.5946/14 від 15.12.2014р.)., встановив, що стягненню підлягає пеня в сумі 2 144,99 грн. В частині стягнення 762,46 грн. пені слід відмовити.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
23000.0025.02.2014 - 14.04.2014496.5000 %0.036 %*401.40
23000.0015.04.2014 - 16.07.2014939.5000 %0.052 %*1113.45
23000.0017.07.2014 - 25.08.20144012.5000 %0.068 %*630.14

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних частково.

Судовий збір відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Крім того, в силу положень пункту 1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» із позовних заяв майнового характеру, сплачується судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність повернення з Державного бюджету України ТзОВ «ВО «Ковельсільмаш» зайво сплаченого судового збору в розмірі 529,71 грн. згідно платіжного доручення від 10.11.2014р. № 2775, у зв'язку зменшення розміру позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 179, 193, 230, 231, 232, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 207, 244, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 626, 629, ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, та ст.ст. 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Сільськогогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (80234, Львівська область, Радехівський район, с. Стремільче, вул. Центральна, буд. 8; ідентифікаційний код юридичної особи 03762555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» (45007, Волинська область, м. Ковель, вул. Варшавська, 1; ідентифікаційний код юридичної особи 00238138) 23 000,00 грн. - основного боргу, 429,67 грн. - 3% річних, 2 144,99 грн. пені та 1 771,42 грн. - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Ковельсільмаш» (45007, Волинська область, м. Ковель, вул. Варшавська, 1; ідентифікаційний код юридичної особи 00238138) 529,71 грн. зайво сплаченого судового збору сплаченого згідно платіжного доручення від 10.11.2014р. № 2775.

5. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 06.02.2015 року.

Суддя Коссак С.М.