ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2015 р. Справа № 911/4796/14

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Акопяна Мнацакана Суреновича, Згурівський район, с. Аркадіївка

про стягнення 5324,72 грн.

суддя Лопатін А.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" (надалі позивач) заявлено позов до Фізичної особи-підприємця Акопяна Мнацакана Суреновича (надалі відповідач) про стягнення 5324,72 грн. з яких: 3386,37 грн. основного боргу; 677,27 грн. штрафу; 1261,08 грн. процентів за користування чужими коштами.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки від 05.08.2014 р. № 179/14.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.11.2014 р. порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 03.12.2014 р.

01.12.2014 р. через канцелярію господарського суду Київської області представником позивача подано документи на вимогу ухвали суду.

У судове засідання 03.12.2014 р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином ухвалою суду від 10.11.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 14.01.2015 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та попереджено останнього, що неявка його представника у наступне судове засідання не буде підставою для відкладення розгляду справи і спір буде вирішено за наявними у матеріалах справи документами.

У п.п. 3.9.1, 3.9.2 роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вказано, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 р. № 755-IV, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місцезнаходженням відповідача є: 07611, Київська область, Згурівський район, с. Аркадіївка, вул. Шевченка, буд. 8, оскільки, копії ухвал суду від 10.11.2014 р. та 03.12.2014 р. було направлено на вказану адресу, дане свідчить, що судом належним чином повідомлено відповідача про місце, дату та час розгляду справи.

Присутнім у судовому засіданні представником позивача подано оригінал акту звірки для доручення до матеріалів справи.

Крім того, присутнім представником позивача подано клопотання у порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України про продовження строку розгляду спору.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, суд

встановив:

05 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" (позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Акопяном Мнацаканом Суреновичем (відповідач, покупець) укладено договір поставки № 179/14 відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується у встановлений договором строк, відповідно до заявок покупця, передати продукти харчування (далі - товар)у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 6.2. договору оплата здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

У п. 6.4. договору зазначено, що покупець сплачує постачальнику вартість товару протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня його поставки.

Пунктом 11.1. договору закріплено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до 31 грудня 2014 року, але у будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками та скріплений відтисками печаток підприємств.

На виконання умов договору поставки від 05.08.2014 р. № 179/14 позивачем здійснено поставку товару, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених відтисками печаток підприємств накладні: № КЗ05318 від 19.08.2014 р. на суму 2445,28 грн., № КЗ05329 від 11.08.2014 р. на суму 941,09 грн., на загальну суму 3386,37 грн.

У свою чергу, як зазначає позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним вище договором поставки у частині сплати вартості поставленого позивачем товару не виконав, а тому, заборгованість відповідача перед позивачем становить 3386,37 грн.

Здійснивши перевірку поданих до суду позивачем копій видаткових накладних (звіривши їх з оригіналами), суд встановив, що вказані копії накладних підтверджують поставку товару відповідачу на суму 3386,37 грн., в той час, як оплату за отриманий товар відповідач не здійснив. Документально-підтверджені докази протилежного відповідачем до суду не надано.

З огляду на вищезазначені обставини, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, у частині оплати поставленого товару за договором від 05.08.2014 р. № 179/14.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочини можуть бути двохсторонніми.

Оскільки відповідач за отриманий товар не розрахувався, а також враховуючи норми статті 530 ЦК України, відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, та у зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з вимогами частини першої статті 221 Господарського кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він не виконав дій, що випливають із змісту зобов'язання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 Цивільного кодексу України.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли договірні правовідносини, відповідно до яких позивач зобов'язався поставити відповідачу товар, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався за нього розрахуватись. Оскільки, відповідач не розрахувався за поставлений товар, останній вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, в зв'язку з чим, позивач має право на захист свого порушеного права відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України.

Згідно частини першої та частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено: покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем дотримано зазначених вище норм процесуального законодавства України, подано всі докази на підтвердження своїх позовних вимог, в той час як відповідачем не спростовано існування заборгованості перед позивачем у сумі 3386,37 грн.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашена, суд вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3386,37 грн. задовольняє повністю.

Крім основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 677,27 грн. штрафу та 1261,08 грн. 0,5% за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно частини першої ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 7.3. договору за несвоєчасну оплату покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу до моменту погашення заборгованості в повному обсязі, тобто за весь період заборгованості. У випадку затримки оплати вартості товару на строк, що перевищує 30 днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф в розмірі 20% від вартості неоплаченого в строк товару.

Зробивши розрахунок штрафу у розмірі 20% від вартості неоплаченого в строк товару, суд вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 677,27 грн. задовольняє повністю.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 7.3. договору поставки сторони дійшли згоди, що за порушення строків платежу постачальник додатково має право вимагати у покупця сплату 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення платежу, що є платою за користування чужими грошовими коштами згідно зі ст. 536 та ч. 2 ст. 625 ЦК України. Проценти сплачуються за весь період прострочення платежу.

Зробивши розрахунок 0,5% за користування чужими коштами, за період з 14.08.2014 року по 27.10.2014 року включно та з 16.08.2014 року по 27.10.2014 року, суд вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 0,5% за користування чужими коштами у розмірі 1261,08 грн. задовольняє повністю.

Судові витрати, відповідно до частини п'ятої статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 22, 44, 49, 82-84, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Акопяна Мнацакана Суреновича (07611, Київська область, Згурівський район, с. Аркадіївка, вул. Шевченка, буд. 8; ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" (03151, м. Київ, вул. Дніпропетровська, буд. 22; код ЄДРПО України 38613022) - 3386 (три тисячі триста вісімдесят шість) гривень 37 коп. основного боргу, 677 (шістсот сімдесят сім) гривень 27 коп. штрафу, 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одну) гривню 08 коп. 0,5% за користування чужими коштами та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.01.2015 року.

Суддя А.В. Лопатін