РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2015Справа № 910/24746/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси»)

про стягнення 66 376,36 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Локшин А.В. - за дов.;

Від відповідача Клименко В.О. - за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») про стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів в сумі 58 278,68 грн., пені в розмірі 5 108,43 грн., 3% річних в сумі 682,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 306,69 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» зазначило, що останній належним чином виконав свої зобов'язання за договором фінансового лізингу №560-L від 25.09.2012р. (надалі - Договір) та на підставі договору купівлі-продажу №560-S від 04.10.2012р., та акту приймання-передачі від 29.03.2013р. передав Відповідачу в платне володіння та користування майно, однак останній свої зобов'язання в частині сплати лізингових платежів не виконав у повному обсязі, в результаті чого, як зазначив Позивач за період з квітня 2014 по вересень 2014 року у Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») утворилась непогашена заборгованість, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись, що наслідком відмови (розірвання) Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» від Договору (що підтверджується листом Позивача та матеріалами виконавчого провадження) є відсутність у Позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність Відповідачу і, відповідно відсутність права вимагати його оплати.

Окрім того, підприємство зазначило, що оскільки предмет Договору лізингу у Відповідача вилучено органами виконавчої служби, за твердженнями вказаного учасника судового процесу, нарахування та стягнення інших виплат є безпідставним.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та Відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.09.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (Лізингодавець) та Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») (Лізингоодержувач) укладено Договір згідно з яким, Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язався набути у власність Лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно, наведене в специфікації, а Лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з п.1.2 Договору строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів лізингу згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток 2 до цього договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою Лізингодавцем.

Відповідно до п. 6.2 Договору, лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає:

- суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу;

- винагороду Лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмет лізингу.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в графіку згідно з додатком 2 до Договору, який є його невід'ємною частиною.

Графік лізингових платежів встановлює дату оплати першого та періодичних лізингових платежів, суму лізингового платежу щодо кожної дати платежу та його складову частину - суму відшкодування вартості предмета лізингу.

Пунктом 6.4 Договору встановлено склад лізингових платежів:

Перший лізинговий платіж. Перший лізинговий платіж складається із (п.6.4.1):

а) Комісійної винагороди Лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням Договору фінансового лізингу.

б) Авансу вартості предмета лізингу, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

Періодичні лізингові платежі (п.6.4.2).

Перший Періодичний лізинговий платіж складається з (п.6.4.3):

а) Винагороди Лізингодавця, яка розраховується з дати оплати предмета лізингу Лізингодавцем за договором купівлі-продажу до дати платежу місяця, в якому відбулася передача предмета лізингу Лізингоодержувачу.

Другий і всі наступні періодичні лізингові платежі складаються із:

а) Відшкодування вартості Предмета лізингу;

б) Винагорода Лізингодавця.

У додатку №1 до Договору сторони визначили, що предметом лізингу є: Горизонтальний автоматичний прес НСЕ60FE-8 з конвеєром « 56», 2012 року виробництва, виробництва компанії PTR PATRIOT, країна виробника США.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до Договору, якими, зокрема, змінювався графік сплати лізингових платежів.

04.10.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (Лізингодавець або Покупець), Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») (Лізингоодержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ірол» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №560-S, відповідно до п.1.1 якого Продавець зобов'язаний продати, а Покупець зобов'язаний кпити для подальшої передачі у фінансовий лізинг Лізингоодержувачу (відповідно до Договору) горизонтальний автоматичний прес НСЕ60FE-8 з конвеєром « 56», 2012 року виробництва, виробництва компанії PTR PATRIOT, країна виробника США (товар).

Згідно з п.4 договору купівлі-продажу №560-S від 04.10.2012р. Лізингоодержувча зобов'язаний оглянути товар на власний ризик та за власний рахунок в момент приймання-передачі товару в місці поставки. За результатами огляду Лізингоодержувач, Покупець і Продавець підписують акт приймання-передачі, складений за формою та змістом, викладеним в додатку 2 до цього договору. У випадку, якщо домовлено про часткову поставку, після кожної поставки має бути підписаний окремий акт приймання-передачі. Товар вважається прийнятим Лізингоодержувачем повністю і у належному технічному стані після підписання такого акту приймання-передачі.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі від 29.03.2013р. до Договору слідує, що Лізингоодержувач підтвердив фактичне приймання предмета лізингу в стані та комплектності відповідно до специфікації (включаючи витратні матеріали, інструкції, аксесуари якщо вони наявні).

У вказаному акті сторони погодили, що Лізингоодержувач визнає право власності Лізингодавця на вищевказаний предмет лізингу та підтверджує, що йому надається виключно право володіння та користування вищезазначеним предметом лізингу відповідно до положень договору.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон) визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно статті 16 вказаного вище Закону, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором; лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує вартість предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі - продажу. У зв'язку з цим лізингові платежі включають як плату за надання майна в користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню договору.

Таким чином, на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем лізингових платежів в частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлі-продаж.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ст. 697 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що по закінченні строку лізингу та після здійснення всіх платежів за договором Лізингодавець та Лізингоодержувач підпишуть акт про передачу права власності згідно з формою, яку надасть Лізингодавець, який буде документом, що підтверджує передачу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача та який буде невід'ємною частиною цього договору. Передача права власності повинна відбуватися без будь-якої гарантії з боку Лізингодавця по відношенню до предмета лізингу.

Проте, як встановлено судом між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем акт, який би підтверджував передачу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача підписано не було.

Наразі, матеріалами справи підтверджено, що 10.06.2014р. Позивач, у зв'язку з наявною у Відповідача заборгованості по сплаті лізингових платежів звернувся до Відповідача з повідомленням №1693/06 про розірвання Договору, яким також вимагав протягом 10 робочих днів з дня отримання даного повідомлення повернути предмет лізингу Лізингодавцю.

Відповідно до ч.2 ст.653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Відтак, наслідком відмови (розірвання) Позивача (що підтверджується матеріалами виконавчим написом № 4107 від 07.07.2014р. та постановою про відкриття виконавчого провадження від 14.07.2014р.) від Договору є відсутність у вказаного товариства обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність Відповідачу і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 01.10.2013р. у справі №11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013р. у справі №7/5005/2240/2012.

Вказані вище постанови Верховного Суду України згідно із положеннями ч.1 ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. Останні зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із вказаними рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від Позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» щодо стягнення з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (Державне підприємство «Укрекоресурси») такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилось у Позивача, є безпідставними.

Решта заявлених вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» про стягнення пені в розмірі 5 108,43 грн., 3% річних в сумі 682,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 306,69 грн. також задоволенню не підлягають, як похідні.

Згідно із ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписом ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»твизнані судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.01.2015р.

Суддя І.І.Борисенко