ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015 р. Справа № 914/4289/14

За позовом: Товариства з додатковою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління №65», м. Львів

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс - Стрий», Стрийський район с. Дуліби

Про стягнення 4 720, 18 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Мудрак Л.Б.-представник

від відповідача: не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління №65» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс - Стрий» про стягнення 4 720, 18 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2014 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 22.12.2014 р.

Причини відкладення розгляду справи було викладено в попередніх ухвалах господарського суду Львівської області.

В судовому засіданні 22.12.2014 року судом було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 26.01.2015 року повідомив, що під час розгляду справи по суті, відповідач погасив суму основного боргу, в решта частині вимог позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач в жодне судове засідання не з'являвся, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду, які направлялись йому рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст.75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 26.01.2014 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

27.05.2011 року відповідно до видаткової накладної № РН- 0000023 від 27.05.2011 року та довіреності № 96 від 27.05.2011 року ВАТ «шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» поставило ТзОВ «Агрошляхбудсервіс-Стрий» 3 тони бітуму ТНД 60/90 на суму 22200,00 грн.

Згідно акту № ОУ-000088 здачі прийняття робіт від 31 липня 2012 року ТДВ «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» надало ТзОВ «Агрошляхбудсервіс - Стрий» послуги лабораторії по деслідженні зразків асфальтобетону на суму 2 000,00 грн.

27.05.2011 року ТзОВ «Агрошляхбудсервіс - Стрий» провело часткову оплату за поставлений товар у розмірі 18 000,00 грн., 27.11.2012 року сплачено за послуги лабораторії згідно а актом №ОУ-000088 від 31.07.2012 року у розмірі 2 000,00 грн. та 12.09.2012 року частково оплачено кредиторську заборгованість за будматеріали у розмірі 500,00 грн.

02.03.2012 року ВАТ «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» було реорганізовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65». Відповідно до п. 1.1 розділу 1 Статуту Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» є повним правонаступником усього майна, усіх майнових і немайнових прав, активів і пасивів, усіх прав і обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65»

Відповідно до вище наведеного та у зв'язку з тим, що поставка товару була позадоговірною, а відповідачем оплачено за товар частково з простроченням термінів оплати відповідно до чинного законодавства, дані дії призвели до виникнення заборгованості перед позивачем в сумі 3 700,00 грн., яка погашена відповідачем під час розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 397,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 622,50 грн., які він просить стягнути з відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач на замовлення відповідачу згідно видаткової накладної № РН- 0000023 від 27.05.2011 року та довіреності № 96 від 27.05.2011 року поставлено товар на суму 22200,00 грн. , який оплачений відповідачем частково 27.05.2011 року в сумі 18000,00 грн. та 12.09.2012 року в сумі 500,00 грн.

Станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складала 3700,00 грн..

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи по суті, 15.01.2015 року відповідач погасив суму основного боргу в розмірі 3700,00 грн. В цій частині провадження у справі підлягає припиненню.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

У господарських відносинах грошові зобов'язання найчастіше виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, або з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України). Однак оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобов'язання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або не зазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачено актами законодавства.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України. Як вбачається з положень п.1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

За несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, відповідно до положень ст..625 ЦК України, за період з 29.05.2011 року по 27.11.2014 року позивачем нараховані три відсотки річних в сумі 397,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 622,50 грн. Згідно проведеного судом перерахунку, за спірний період розмір трьох відсотків річних складає 408,36 грн., а інфляційні втрати складають 762,09 грн., проте до стягнення підлягають суми в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів своєчасної оплати боргу з пред'явленням платіжних доручень станом на день розгляду справи не подав, а відтак суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,80,82,84,85ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрошляхбудсервіс-Стрий» (82434, Львівська область, Стрийський район, с. Дуліби, вул. Набережна, 4, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Шляхове ремонтно-будівельне управління № 65» (79058, м. Львів, пр. В.Чорновола, 63, ) - 622,50 грн. - інфляційних втрат, 397,68 грн. - трьох відсотків річних та 1 827,00 грн. - судового збору.

3. В частині 3 700,00 грн. - основного боргу провадження у справі припинити.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 27.01.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.