Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

" 05 " лютого 2015 року Справа №927/1912/14

За ПОЗОВОМ: Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

юридична адреса: вул. І. Федорова, 32-А, м. Київ, 03038

адреса для листування: вул. Чорноморська, 1, офіс 13, м. Київ, 04655

ТРЕТІ ОСОБИ, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна"

просп. Московський, 6, офіс 505, м. Київ, 04073

2) Товариство з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна"

вул. Вікентія Хвойки, 18/4, корп. 2, м. Київ, 04080

До ВІДПОВІДАЧА: Товариства з обмеженою відповідальністю "АВКМ"

вул. 30 років Перемоги, 2-Б, с. Павлівка, Чернігівський район, Чернігівська

область, 15503

Про відшкодування шкоди 11733,17 грн.

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: не з'явився.

Від Відповідача: Швидкий О.В. - юрисконсульт, довіреність №05/01 від 05.01.2015.

Від Третьої особи-1: не з'явився.

Від Третьої особи-2: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВКМ" про відшкодування 11733,17 грн. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

Ухвалою суду про порушення провадження у справі від 19.12.2014 залучено до участі у справі в якості Третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" та Товариство з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна".

У судові засідання 13.01.2015, 27.01.2015, 05.02.2015 з'явився повноважний представник Відповідача.

Представники Позивача та Третьої особи-1 в судові засідання 13.01.2015, 27.01.2015, 05.02.2015 не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду від 19.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015), наявні в матеріалах справи.

Про причини неявки представника Позивача у судове засідання 13.01.2015 суд не повідомлено.

До початку судового засідання 27.01.2015 від представника Позивача електронною поштою надійшла заява про відкладення слухання справи, у зв'язку з неможливістю бути присутньою у судовому засіданні, оскільки на дану дату призначено слухання справи в Господарському суді м. Києва, до якої додані копії довіреності на представника та ухвали господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі.

Оригінал даної заяви з вищевказаними документами надійшов до суду 28.01.2015.

Також 28.01.2015 від представника Позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів, а саме: довідки про те, що в провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, не має справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також відсутнє рішення цих органів з такого спору, доказів направлення Третім особам копії позовної заяви, копії довіреності на представника Позивача.

До початку судового засідання 05.02.2015 від представника Позивача електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача у зв'язку із значною судовою завантаженістю.

До даного клопотання додана копія довіреності на представника.

Інших витребуваних ухвалами суду від 19.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015 документів Позивачем на надано.

Про причини неявки представника Третьої особи-1 у судові засідання 13.01.2015, 27.01.2015, 05.02.2015 суд не повідомлено.

Ухвала про порушення провадження у справі від 19.12.2014, надіслана Третій особі-2 за адресою: вул. Багговутівська,17-21, м. Київ, 04107, повернулася до суду без вручення адресату з поштовою відміткою: "вибули".

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, який долучено до матеріалів справи, станом на 25.12.2014 місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна" - 04080, м. Київ, Оболонський район, вул. Вікентія Хвойки, 18/4, корп. 2.

25.12.2014 вищевказана ухвала була направлена ТОВ II "Нутриція Україна" повторно на адресу зазначену в Спеціальному витязі.

Ухвала про порушення провадження у справі від 19.12.2014, надіслана Третій особі-2 за адресою: вул. Вікентія Хвойки, 18/4, корп. 2, м. Київ, 04080, повернулась до суду без вручення адресату з поштовою відміткою: "за закінченням встановленого строку зберігання".

Ухвали про відкладення розгляду справи від 13.01.2015 та від 27.01.2015, надіслані Третій особі-2 за адресою: вул. Вікентія Хвойки, 18/4, корп. 2, м. Київ, 04080, були отримані останньою, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявними в матеріалах справи.

Про причини неявки представника Третьої особи-2 у судові засідання 27.01.2015 та 05.02.2015 суд не повідомлено.

Представник Відповідача надав письмовий відзив на позов, яким позовні вимоги заперечив у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника Відповідача, суд,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з витягу та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 02.08.2002, дата та номер запису в ЄДР 17.09.2004, 0000766.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "АВКМ" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

01.02.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" (Експедитор-2, Третя особа-1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВКМ" (Експедитор-1, Відповідач у справі) було укладено договір №002543 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні, відповідно до якого Експедитор-2 замовляє, а Експедитор-1 надає послуги з організації і виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародних сполученнях.

За умовами п.3.1.4.-3.1.5. вказаного вище договору Експедитор-1 зобов'язаний стежити за розміщенням і кріпленням вантажу і рухомого складу під час навантаження і транспортування, негайно інформувати Експедитора-2 і не приступати до перевезення без його дозволу у випадку невідповідності даних про характер вантажу, маршруту перевезення, митної обробки, зазначених у заявці на перевезення, фактичному стану вантажу і інструкціям відправника вантажу (вантажоодержувача).

Договір №002543 про надання транспортно-експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2012 чи до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

26.09.2012 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" (Страховик, Позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001, яким визначено умови і порядок страхування відповідальності Страхувальника - експедитора перед власниками вантажу або замовниками перевезень при здійсненні ними діяльності в сфері експедирування вантажів, та перед третіми особами у випадках заподіяння шкоди вантажем, що перевозиться Страхувальником.

Згідно з п.2.1. даного договору об'єктом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням Страхувальником заподіяної ним шкоди здоров'ю, життю та майну третіх осіб, а також шкоди, заподіяної вантажу під час експедиції (перевезення).

За умовами п.3.1. Договору страховою сумою за цим Договором є грошова сума, в межах якої Страховик здійснює виплату страхового відшкодування при настанні страхових випадків, обумовлених у Договорі страхування з урахуванням обмежень відповідальності, встановлених для експедитора та перевізника нормами відповідних міжнародних конвенцій, угод, внутрішнього законодавства, а також умовами Договору страхування.

Як вбачається з п.4.1., зокрема, п.п.4.1.1. Договору, страховий ризик - це певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання. Страховим ризиком за цим Договором страхування є: виникнення відповідальності Страхувальника перед власником вантажу за втрату та/або ушкодження вантажу, прийнятого до експедирування, відповідно до:

4.1.1.1. Положень міжнародних транспортних конвенцій, що застосовуються в обов'язковому порядку чи в силу умов Договору. Для міжнародних перевезень - міжнародною конвенцією "Про договір міжнародного перевезення вантажів" 1956 року (КДПГ/CMR).

4.1.1.2. Положень державного транспортного законодавства відповідної країни.

4.1.1.3. Стандартних умов надання послуг, схвалених Асоціацією експедиторів та/або Асоціацією перевізників країни Страхувальника.

4.1.1.4. Положень інших договорів чи угод Страхувальника, узгоджених зі Страховиком.

Відповідно до п.6.1., п.6.3. вказаного договору від 26.09.2012 термін його дії складає один рік: з 27.09.2012 до 26.09.2013 року, обидві дати включно, але не раніше дати надходження першого страхового платежу за рахунок Страховика, відповідальність Страховика по договору страхування розпочинається з моменту прийняття Страхувальником вантажу до перевезення чи експедирування і триває до моменту здачі вантажу одержувачу, який має на це право.

Як вбачається з додаткової угоди №1 до договору добровільного страхування відповідальності експедитора №24-5000-12-00001 від 26.09.2012, укладеної між сторонами, страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності і випадковості настання. Страховим ризиком за цим Договором страхування є: виникнення відповідальності Страхувальника перед власником вантажу за втрату та/або ушкодження вантажу, прийнятого до експедирування, виникнення відповідальності Страхувальника за фінансові збитки, понесені клієнтом Страхувальника внаслідок невиконання останнім частково чи повністю своїх договірних зобов'язань.

Як зазначено в позовній заяві, при здачі довезеного вантажу отримувачеві - Товариству з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна" (Третя особа-2 у справі) було виявлено пошкодження товару, про що свідчить акт розбіжностей №682.

Товариство з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна" звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" з претензією №1 від 01.02.2013 про відшкодування збитків в сумі 19726,17 грн.

28.01.2013 Страхувальник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" звернулось до Страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, про що 14.03.2013 було складено страховий акт №ДКЦВ-6072 та розрахунок страхового відшкодування, після чого Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі розпорядження про виплату страхового відшкодування платіжним дорученням №4298 від 14.03.2013 здійснено виплату страхового відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна" в розмірі 11733,17 грн.

З урахуванням викладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача 11733,17 грн. шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу.

Досліджуючи позовні вимоги Позивача та заперечення на них Відповідача суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1166 Цивільного кодексу України:

„1. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

2. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини."

Згідно ч.1 п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за N6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»:

«Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.»

Відповідно до ч.ч.3,4 п.2 Роз`яснення Вищого арбітражного суду України за N02-5/215 від 01.04.94р. «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди»:

«Як у випадку невиконання договору, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 ЦК України). Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є виняток з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на особу без її вини (статті 1173, 1174, 1187 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.»

Згідно з п.6 даного Роз`яснення:

«Для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України. Виходячи з цього, відповідно до статті 1172 ЦК України позивач повинен довести, що шкода заподіяна працівником відповідача саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням шкоди і розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.»

Таким чином, для правильного вирішення даного спору про стягнення позадоговірної матеріальної шкоди має бути встановлена наявність 4 складових елементів відповідальності за завдану шкоду:

1. Неправомірні дії особи.

2. Завдання шкоди та її розмір.

3. Безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

4. Вина завдавача шкоди.

При цьому, доводити в даному випадку факт наявності неправомірних дій Відповідача, завдання ним шкоди та її розмір і безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями Відповідача і самою шкодою має Позивач, а відсутність вини у його діях, що завдали шкоду, в разі доведеності перших трьох складових, - Відповідач.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України:

"Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами."

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування."

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.43 Господарського процесуального кодексу України:

"Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили."

З приводу доведеності Прокурором та Позивачем факту неправомірних дій Відповідача і факту заподіяння ним шкоди та розміру завданої шкоди суд відмічає наступне.

Як зазначено у заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, 22 січня 2013 року на території складу Києво-Святошинський район, с.Чайки, Київська область, вул. Антонова, 1, під час розвантаження автомобіля держ. №СВ0253АЕ/СВ46082ХХ було виявлено пошкодження вантажу (прим'яття нижніх рядів на палеті), вантаж дитяче харчування.

Перелік та опис пошкоджень застрахованого майна: виявлено 6 палет, які було нахилено в процесі транспортування, нахил спровокував зім'яття нижніх рядків на палеті та зім'яття самої продукції.

У страховому акті №ДКЦВ-6072 від 14.03.2013 вказано:

об'єкт страхування - шкода, заподіяна вантажу під час експедиції (перевезення), страховий випадок - ДТП, дата повідомлення про випадок - 25.10.2012, дата настання страхового випадку - 24.10.2012, скорочений опис страхового випадку - пошкодження вантажу в результаті перевезення, підстава для визначення розміру збитку - претензія вантажоотримувача.

Позивачем надано копію пояснювальної водія автомобіля Рено д.н. СВ 0253 АЕ Пінчука В.І. від 23.01.2013, в якій зазначено, що при транспортуванні були пошкоджені нижні ряди, як він вважає від перевантаження палети. В період перевезення в ДТП не потрапляв.

Як вбачається з претензії №1 від 01.02.13, вих. №1/2/13 від 01.02.2013 на суму 19726,17 грн., що була направлена Товариству з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" від Товариства з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна", послуги з організації транспортно-експедиційного обслуговування вантажу за маршрутом м. Лобня - (Росія) - с. Чайка (Україна, Київ), склад компанії ТОВ II "Нутриція Україна", №ВМД 371-, рахунок-фактура №682, завантаження 17.01.2013, автомобіль СВ0253АЕ/СВ46082ХХ , були надані відповідно до договору №ТР014 від 18.06.2008. При здачі довезеного вантажу отримувачеві було виявлено брак товару (пломба була не пошкоджена, стрейч - плівка не пошкоджена) по факту якої був складений акт, за підписом водія. Розрахунок вартості збитків за неліквідність вантажу зроблено згідно акту №682 виявлення браку від 23.01.13, складеним Логістичним оператором ООО з ІІ Нутриція Україна.

Ухвалами суду від 19.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015 було зобов'язано Позивача та Терті особи надати читаємі копії вищевказаних акту огляду пошкодження майна №1 та акту розбіжностей №682, які б підтверджували дійсний факт пошкодження вантажу.

Разом з тим, ні Позивачем, ні Третіми особами суду витребувані документи надані не були, поважні причини неможливості надання та докази на підтвердження такої поважності не представлені.

Крім того, Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги заперечує з огляду на таке.

Твердження Позивача про те, що Перевізник під час доставки вантажу за договором №002543 від 01.02.2012 та Заявкою-дорученням від 15.01.2013 за маршрутом Росія, Лобня - Київ (Україна) потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), не відповідає дійсності.

Про відсутність потрапляння у ДТП під час перевезення вантажу свідчить і пояснювальна водія автомобіля Рено д.н. СВ 0253 АЕ Пінчука В.І. від 23.01.2013, який здійснював перевезення.

З даної пояснювальної вбачається, що пошкодження вантажу сталося через перевантаження відправником вантажу верхніх рядів палети, внаслідок чого були пошкоджені упаковки з товаром в нижніх рядах палет.

В пояснювальній записці на ім'я директора Товариства з обмеженою відповідальністю "АВКМ" від 24.01.2014 водій Пінчук В.І. пояснив, що завантаження товару на автомобіль Рено д.н. СВ 0253 АЕ/СВ 4682 ХХ здійснювалось відправником вантажу 17.01.2013. Відповідно до умов Договору №002543 від 01.02.2012 він особисто стежив за розміщенням і кріпленням вантажу, перевіряв фактичний стан вантажу. При цьому, жодних порушень з його боку не було виявлено.

Що стосується перевантаження верхніх рядів палет з товаром, то будь-яких додаткових інструкцій Експедитора-2 щодо розміщення вантажу на платформі, зокрема по висоті рядів в палеті, Перевізник не отримував, а тому і не повинен був інформувати Експедитора-2 про це.

Як вбачається із заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 28.01.2013, причиною пошкодження застрахованого майна стало нахилення в шести палетах з товаром в процесі транспортування. Нахил спровокував зім'яття в нижніх рядах на палеті самої продукції.

В претензії №1 від 01.02.2013 зазначено, що при здачі довезеного вантажу отримувачеві було виявлено брак товару, при цьому пломба та стрейч-плівка не пошкоджені.

Відповідно до п.п.3.1.4., 3.1.5. договору №002543 від 01.02.2012 Товариство з обмеженою відповідальністю "АВКМ" зобов'язується стежити за розміщенням і кріпленням вантажу і рухомого складу під час навантаження і транспортування, негайно інформувати Експедитора-2 і не приступати до перевезення без його дозволу у випадку невідповідності даних про характер вантажу, маршруту перевезення, митної обробки, зазначених у заявці на перевезення, фактичному стану вантажу і інструкціям відправника вантажу (вантажоодержувача).

Позивачем в позові не зазначено, який саме з наведених пунктів договору порушено Перевізником і в чому це порушення полягає.

За змістом ч.1 ст.17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, підписаної в Женеві 19.05.1956 (далі - Конвенція), про застосування якої до спірних відносин прямо зазначено в п.1.2. Договору про надання транспортно-експедиційних послуг та п.п.4.1.1.1. Договору добровільного страхування відповідальності експедитора, Перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, згідно з ч.2 ст.17 Конвенції перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Пунктом "с" ч.4 ст.17 Конвенції передбачено, що за умови дотримання пунктів 2 - 5 статті 18, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата чи ушкодження вантажу є наслідком особливого ризику, нерозривно пов'язаного з однією чи декількома з перерахованих нижче обставин, а саме: з обробкою, навантаженням, складуванням чи вивантаженням вантажу відправником або одержувачем, чи особами, які діють від імені відправника або вантажоодержувача.

Згідно ч.ч.1-5 ст.18 даної Конвенції:

« 1. Тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

2. Якщо перевізник встановить, що через обставини, які склалися, утрата вантажу чи його ушкодження могли бути наслідком одного чи декількох особливих ризиків, зазначених у пункті 4 статті 17, то вважається, що вони відбулися внаслідок цього.

Однак, позивач має право довести, що утрата або ушкодження фактично не були пов'язані, повністю або частково, з одним з цих ризиків.

3. Ця презумпція не застосовується у випадку, передбаченому підпунктом a) пункту 4 статті 17, якщо нестача перевищує припустиму норму або при втраті будь-якого вантажного місця.

4. Якщо перевезення виконується транспортними засобами, спеціально обладнаними так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла, холоду, змін температури чи вологості повітря, перевізник не може посилатися на підпункт d) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи стосовно вибору, обслуговування і використання вищезгаданого обладнання, яких він був зобов'язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.

5. Перевізник не може посилатися на підпункт f) пункту 4 статті 17, якщо тільки він не доведе, що всі заходи, які він був зобов'язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.»

Як вбачається з наведених вище пояснювальних водія Перевізника Пінчука В.І., заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 28.01.2013, претензії №1 від 01.02.2013, пошкодження частини вантажу сталося внаслідок перевантаження верхніх рядів палет, що було здійснено відправником під час навантаження товару.

За таких умов Перевізник в силу приписів пункту "с" ч. 4 ст.17 Конвенції повинен бути звільнений від відповідальності за ушкодження вантажу.

Відповідно до ст.23 Конвенції:

"1. Якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

2. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості.

3. Розмір відшкодування не може, однак, перевищувати 25 франків за кілограм відсутньої ваги брутто. "Франк" означає золотий франк вагою 10/31 грама проби 0,900."

Про застосування вищевказаної статті Конвенції при розрахунку розміру відповідальності прямо зазначено в п.п.3.3. Договору добровільного страхування відповідальності експедитора

Позивачем не надано розрахунків вартості ушкодженого товару, які б відповідали вимогам вище наведеної норми Конвенції, що свідчить про відсутність з його боку належного доказу дійсного розміру заподіяної шкоди.

В заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 28.01.2013 зазначена попередня сума збитку в розмірі 19726,17 грн. на підставі претензії від клієнта. В той же час претензія №1 датована і направлена до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вєста Україна" від Товариства з обмеженою відповідальністю II "Нутриція Україна" лише 01.02.2013, тобто через кілька днів після складання заяви і таким чином на дату її складання зазначеної претензії не існувало.

Тобто Позивачем не доведено, на якій підставі (якого документа) визначена попередня сума збитку в заяві від 28.01.2013.

В страховому акті №ДКЦВ-6072, затвердженому 14.03.2013 страховий випадок визначений як ДТП, що не відповідає обставинам справи, дата повідомлення про випадок зазначена 25.10.2012, а дата настання страхового випадку - 24.10.2012.

Страхове відшкодування було здійснено відповідно до вищевказаних документів, що вбачається з розпорядження про виплату страхового відшкодування від 14.03.2013.

Крім того, ухвалами суду від 19.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015 було зобов'язано Позивача надати:

- довідку банку, через який відбувалася сплата, чи органів Державної казначейської служби про зарахування судового збору в сумі 1827,00 грн. сплаченого платіжним дорученням № 3414058 від 15.09.2014 до державного бюджету;

- договір транспортно-експедиційного обслуговування вантажу № ТР014 від 18.06.2008;

- читаємі копії акту огляду пошкодження майна №1 та акту розбіжностей № 682.

- власне письмове підтвердження, що в провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, не має справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також відсутнє рішення цих органів з такого спору;

- належним чином засвідчену копію наказу про призначення керівника Позивача;

- оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду в судовому засіданні,

а Третіх осіб було зобов'язано надати:

- договір транспортно-експедиційного обслуговування вантажу № ТР014 від 18.06.2008;

- читаємі копії акту огляду пошкодження майна №1 та акту розбіжностей № 682.

- письмові пояснення по суті спору.

Крім того, ухвалами суду від 19.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015 було зобов'язано Позивача надіслати залученим до участі у справі Третім особам копію позовної заяви з додатками та надати суду докази відправлення, а ухвалами суду від 13.01.2015 та від 27.01.2015 - зобов'язано Позивача надати письмові пояснення по суті спору, з врахуванням всіх заперечень викладених у відзиві.

До початку судового засідання 05.02.2015 від представника Позивача електронною поштою надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача у зв'язку із значною судовою завантаженістю.

До даного клопотання додана копія довіреності на представника.

Інших витребуваних ухвалами суду від 19.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015 документів Позивачем на надано.

Третіми особами також пояснень та витребуваних судом документів не надано.

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що Позивачем не спростовано належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами вищевказані заперечення Відповідача на позов та не доведено власні позовні вимоги, а саме, факт неправомірних дій чи бездіяльності саме Відповідача, факт та розмір завданої шкоди, наявність між ними безпосереднього причинного зв'язку, на відміну від Відповідача, яким доведено відсутність його вини в даному випадку, а тому позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.4-3,22,33,34,43,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 10 лютого 2015 року.

Суддя І.В. Кушнір

.